Prepiska
Petra Kočića Kočićeva
pisma
1 - Gerasimu Kočiću[1] u GomionicuSarajevo,
25/8. 1893. Dragi oče, Došao sam sretno u Sarajevo, i nisam stan našao,
jer ne znam je li gospodin učitelj našao? Dragi oče, pošalji mi odmah novce
za mjesec septembar i za zimski kaput. Ja se još nisam pogodio sa onom gazdaricom
gdje mislim preći. Ovo ti, dragi oče, na brzu ruku pišem. Dragi oče,
piši mi odmah je li učitelj našao kvartir. Pozdravi g. Gavru[2],
učitelja, g. Jovu Filipovića i Iliju[3] i Milicu[4]. Ostajem
tvoj poslušni sin. Petar Kočić uč. III razreda velike gimnazije
2
- Gerasimu Kočiću u GomionicuSarajevo, 24/IX 1893. Dragi oče, Primio
sam tvoje očinsko pismo, koje me je vrlo obradovalo. Uz to sam primio novce za
koštu i kvartir i za kaput. Koštu i kvartir sam platio i kaput kupio. Za
one novce sam kupio neke školske knjige, koje koštaju 6 for. i 35 novčića. Dragi
oče, ja sam naredio jedne haljine kod krojača da mi kroji, jerbo sami znate da
su mi slabe haljine, a uvijek ne mogu nositi zimskog kaputa. Te će haljine koštati
25 for. Ja ti više neću iskati za haljine do Uskrsa novaca. Jer je bolje imati jedne
čestite nego sto nevaljalih. Pozdravite sve tamo. Ja sam tvoj pokorni Petar
Kočić gimnazist III god.
3 - Gerasimu Kočiću u GomionicuSarajevo,
2/II1894. Dragi oče, Primio sam 16 for. za koštu mjeseca januara,
te sam očekivao hoćete li poslati Boži Milanoviću pare, pa da vam onda odgovorim. Pošaljite
odmah Boži 14 for. i meni 16 for. za koštu, ako imate imalo ljubavi prema meni.
Ja mogu ići i izderat, samo da mi se odužiti. Svjedodžbe još nisam primio,
jer nisam platio školarine, pa ne da g. direktor. Pošaljite novce do 22.
februara po novom kalendaru. Vi ste meni lani više pisali i više slali novaca,
sad mi šaljete samo po 16 for., a lani ste slali po 20 for. Primi pozdrav
od tvog pokornog sina Petra Kočića učenika III razreda velike gimnazije
4
- Gerasimu Kočiću u GomionicuSarajevo, 2/III po nov. 1894. Dragi
oče, Mogu vam javiti da sam sve primio što ste poslali, naime: 34 for. i
paket, na čem vam izjavljujem najveću sinovlju ljubav, i obričem vam da ću osele
sve bolje raditi. Što vam je Milanović pisao da na nepoštenu mjestu (stanujem),
laže. Ono mjesto gdje sam na kvartiru jest pošteno mjesto i gazda se zove Jovo
Pamučina. Želim od boga da vas zateče ovo pismo u dobrom zdravlju i svakom
zadovoljstvu. P. S. Vrlo dobro sam prošao na ispitu. Tvoj sin Petar
Kočić gimnazist
5 - Gerasimu Kočiću u Gomionicu
Manastir Jošanica, Jagodina 3/8. 1896. Dragi oče, Evo
već dosad sam vam dva pisma opravio, u kojima vas kunem i preklinjem da mi pošaljete
10 for. da bežim u Beograd iz ovog nesretnog manastira, i na ta dva pisma ne dobih
nikakvo, ni pisma ni odgovora. Ja ne znam, oče, šta vi to radite. Meni ovamo krvave
sijevaju pred očima, a vi nećete ni da čujete. Groznica me hvata ima deset dana.
Sav sam slomljen i nikud ne mogu iz kreveta kad groznica uhvati, a niko mi neće
vode da donese. Da me ne hvata groznica lako bi bilo, ali ovako ja propadoh. Osušio
sam se kao grana. Ništa ne jedem, ništa ne pijem; sve mi je grko i čemerno. Pomagaj,
oče, ako boga znaš, jer se bojim za školu, da ne odocnim ako me bude hvatala.
Na Veliku Gospojinu, ili najdalje posle dva dana, moramo biti u gimnaziji na upisu,
inače gubimo celu godinu. Zato, ako nisi poslao, šalji, dok dobiješ pismo, telegrafično
gorepomenutu sumu. Ja nemam ni pare, pa ne mogu ni da platim. Ne znam, oče, šta
je s tobom. Ti si pre bolji bio. Ja dok pišem, a ti pošalješ; a sad, kad mi je stalo
za zdravlje, život i školski napredak, a ti nećeš da šalješ. Šalji telegrafično na
upravu manastira Jošanica. Ako meni počneš slati, a ti piši: Nikoli Gajiću, bogoslovu
III godišta u manastiru Jošanici, Jagodina. Pozdrav svima Tvoj sin
Petar Kočić, uč. VI razr. gimnazije P. S. Šalji odmah, propadoh od
gladi, a gore od groznice. Sva su mi se usta okrastala i izasula od teške i ljute
groznice koja me svaki dan trese. Nemam para ni za kuverat, a kamoli da pismo
platim. Zato oprosti!! Moram nešto uzeti iz apoteke, i zato mi šalji para, dok
nije gore bilo. Šalji, oče, ako boga znaš. Nikad nije takva muka i nužda bila.
Poludiću ako telegrafično ne pošalješ. Petar.
6 - Gerasimu Kočiću
u GomionicuBeograd, 23/III 1897. Dragi oče, Sve dosada poslate
novce za ovu godinu primio sam potpuno i uredno. Možda ste se ražljutili što vam
dosad ne pisah. Budite uvereni da bih vam dosad odgovorio da nisam u ovakvom položaju
u kom se danas nahodim. Veliki dug od 50 forinti, oskudica u haljinama i naposletku
ogromni školski posao smetao je da vam se javim. Dragi oče, ja sam ne znam
šta ću raditi od života svoga; omrzlo mi je živeti, gledeći kako se moji vršnjaci
lepo nose i vesele se u ovom najslađem dobu čovečijeg života. Moja će mladost
prohujati, a ja neću nijednog dana vesela i radosna dočekati. Razne neprilike
i mučan način života doveli su do očajanja, da ću učiniti što niko možda moj nije
uradio. Ubiću se, da već jednom učinim kraj svima patnjama i mukama koje me od
rođenja gone. Život moj u Banjoj Luci bio je težak i čemeran, u Sarajevu još gori,
a u Beogradu je dostigao najviši vrhunac u svojim patnjama. Želeti vazda,
a nemati ništa od onoga što se želi, čovek pada u očajanje, očajanje sobom donosi
ludost, a ludost se svršava smrću. Tako je sa mnom. Ja znam kako i vi stičete
novce, ali ipak moći ćete mi slati jedno 50 forinti: za haljine, za mesec april
i da malo duga otplatim, to bar nije mnogo. I to šaljite najdalje do 1. aprila. Kad
dobijem novce, kupiću haljine, pa ću se slikati, te ću vam poslati svoju sliku,
a i vašu sliku željno očekujem. Jer nije šala, dve i tri godine se ne videti. Čestitam
vam iduće praznike Hristova Voskresenija, želeći da ih u veselju provedete, a i
da mene obradujete sa vašom darežljivom desnicom. Pozdravite Milicu, Iliju,
oca igumana i sve druge tamošnje moje prijatelje. Ljubim vašu darežljivu desnicu vaš
pokorni sin Petar Kočić uč. VI razr. I beogradske gimnazije
7
- Gerasimu Kočiću u GomionicuBeograd, 15. IV 1898. Dragi i mili
oče, Već će kroz nekoliko nedelja navršiti pune tri godine otkad napustih
svoju nesrećnu i potištenu domovinu, i krenuh se u ovaj – iako srpski – tuđi svet.
Za to dugo vreme imao sam i svetlih časova života, koji su zanosili moju mladu
dušu; ali ipak se oni gube u teškoj borbi za opstanak, s kojom sam se borio, naročito
za vreme prvih dana, kada sam stupio na slobodno srpsko zemljište. Povrh svega
toga, ja sam iz nje izašao častan i svetao, a toj je moralnoj pobedi doprinela
najviše vaša očinska ljubav i darežljiva pomoć. Ni pred kim se nisam ponizio niti
sam koga za što moljakao, jer Kočići ne znaju moljakati. Bilo je dana, i po dva
i tri, kad nisam ništa okusio, ali ipak zato nisam ni pred kim glave sagnuo da
molim za milostinju. To je svima Kočićima u krvi, pa nije ni mene bog drukčije
stvorio. Sa takom svojom prirodom ja bih možda u ovom tuđem svetu posrnuo i pao
da nisam imao tako dobrog i nežnog oca kao što ste vi. Za prvih godina svoga
gimnazijskog obrazovanja u Sarajevu, naročito u IV razredu, bio sam često puta
izazivan od izvesnih profesora, koji su bezobzirno vređali ono što je meni najsvetije
bilo, jest i biće, dok sam živ. Ta moja svetinja jeste: na prvom mestu oslobođenje
moje domovine i ujedinjenje raskomadanog srpstva. Ja sam protiv tih ispada energično
ustajao, i zato sam bio isteran iz gimnazije. Istina, neki moje izgnanstvo drukčije
tumače, među koje dolazi i moj učitelj St. Vukić, koji je rekao svojim đacima da
sam bajagi bio pijan, pa sam izbacio neke reči koje su nepovoljan utisak izazvale
kod mojih nastavnika. Te reči gospodina St. Vukića nisu ništa drugo nego ciničko
i bezobzirno klevetanje, za koje mu ja neću i ne smem nipošto ostati dužan. Ja
vam u ovom pismu šaljem jednu moju pesmu, koja će vas najbolje uveriti da li ste
rodili pijanicu ili radenika koji se trudi i nastojava da pomogne svome narodu;
koji je ostavljen na milost i nemilost da mu jedan g. St. Vukić vaspitava omladinu,
kome su Srbin, srpstvo i sloboda "nekakve šuplje reči". Da li su ove reči
moga bivšeg učitelja bile poznate ili ne, ja pouzdano ne znam; zato sam smatrao
za dužnost da vas o tome izvestim, jer sam tek odskora za to doznao. Zasad lepo
u nauci napredujem i pomalo pišem pesme, te su me zato profesori ovamošnji jako
zavoleli. Vaš ponizni i moleći sin Petar Kočić, uč. VII razr. I beogr.
gim.
8 - Gerasimu Kočiću u GomionicuDragi oče, Novce
sam primio, koje ste mi poslali. Mogu vam javiti da sam prilično ozdravio. Prvog
juna polažemo ispit, raspuštamo se u subotu 15. maja. Vi me zovete da dođem kući.
Ah, kako rado iščekujem taj davno željeni čas kad mi bude mogućno vratiti se u
milu otadžbinu, koju već pune četiri godine nisam video. Ja se uzdam da ću moći,
povrh sve svoje slabosti, položiti maturu. Vi pišete za odelo. Meni mnogo
sada treba, jer neću da se vraćam izderan, zato se bojim da mi nećete moći sve
poslati. Za dobro i pristojno odelo najmanje mi treba 30 forinti, za cipele 7 for.,
za šešir 4 for., a zatim za druge sitnice, kao i za neke školske knjige i stvari
koje ću morati poneti sa sobom. Ako ikad, a ono sad pomozite i osvetlajte obraz
i sebi i svom sinu, jer ja sam jedini koji sam završio maturu iz plemena Kočića.
Možda će biti malo preterano, ali je istina da je tako. Novce pošaljite najdalje
do 25. maja, da bih mogao svršiti sve pre ispita, jer će ispit trajati do 15.
juna, pa ću se ako ne pošaljete u spomenuto vreme morati duže zadržati. Ljubi
vašu desnicu Beograd, 21. maja 1899. g. Petar Kočić, maturant
9
- Milki Vukmanović[5] u Banju LukuSarajevo, 5/24. VIII 1899. Draga
i mila Mico, Juče u devet sati uveče prispeo sam u lijepo i pitomo Sarajevo.
Ja sam ti obećao pisati iz Jajca, ali su okolnosti bile take da nisam mogao nikako
izvršiti svoje obećanje. Zbog toga, draga i lepa Mico, oprosti mi, i nemoj misliti
da sam zaboravio na naše grlenje i ljubljenje poslednje večeri. Ah, kako mi se bilo
teško rastati sa Banjom Lukom, gde mi je ostalo ono što mi je najdraže na svetu.
Onu celu noć nisam mogao spavati, nego sam tri-četiri puta prolazio pokraj tvoje
kuće, gledeći na onaj prozor gde ti obično sediš. Nemoj se brinuti, budi vesela
i pevaj, jer je pesma melem zaljubljenoj duši i rastuženom srcu. Ja ovo tebi govorim,
a sam se ne držim toga. Celog svoga putovanja, neraspoložen i neveseo, ćutao
sam i jednako pušio, a u zraku pred očima lebdila mi je ona tvoja lepa i ljupka
slika, a usne su mi gorele od tvojih slatkih poljubaca. Ah, kako je slatko ljubiti
i ljubljen biti! Ne mogu ti iskazati kako sam bio srećan kad sam naslonio svoju
glavu na tvoje bujne i mlade grudi, slušajući silno kucanje tvoga mlađanog i žarkog
srca, koje jedino za me kuca i živi. Budi vesela, opet velim, jer nas grob samo
može rastaviti. Posao zbog koga sam ovamo došao nisam još svršio. Sutra
ću ići na Visoku zemaljsku vladu kod barona Kučere[6] radi toga posla,
koji se, kako sam ti već pisao, tiče i moje i tvoje sudbine. Ako ne dobijem povoljna
odziva, onda od mene nema ništa. Ako hoćeš begati u daleki svet, pa šta nam sudbina
dade. Ja ću ti ovde ukratko izložiti radi čega sam ovamo došao. Stvar je u ovome.
Svršio sam gimnaziju u Beogradu, kao što ti je poznato, pa sam sad namislio da
idem u Beč, da slušam filozofiju, kako bih postao profesor. Ali za to treba dosta
novaca… Pisao bih ti još mnogo, ali veruj, draga i mila Mico, da nemam vremena.
Ti si dobra pa ćeš mi oprostiti. Primi nebrojeno poljubaca od tvog vernog
i odanog studenta filozofije Petra Kočića, Pozdravi mamu i Savu,[7]
ako ga vidiš. Ja ću brzo doći. Spustivši
glavu na moje grudi, Plakala ti si, nevino čedo, A tvoje nežne i bujne
vlasi, Skrivahu lice turobno bledo. I ja sam plako, gledeći tebe I
bujni potok suza je teko, Ali sam ipak presrećan bio, Jer ljubav sam
za ljubav steko. P. Kočić
10
- Milki Vukmanović u Banju LukuJajce, 15/9. 1899. Draga i mila Mico, Unapred
držim da će te ovo moje pismo iznenaditi, jer se nisam zbog hitnosti samog posla
s tobom ni oprostio, a ni primiti slađani poljubaca sa tvojih nežnih usana mogao.
Mome je ocu oduzeta dosadašnja parohija, koju nikako ne može primiti, zato sam
morao tako brzo otputovati u Sarajevo da pitam Konzistoriju kako se stvar razvijala
do sada i još da je zamolim da povrati ocu bivšu parohiju. Ja sam se sa tužnim
srcem rastao sa Banjom Lukom, jer u njoj mi ostaje ono što mi je najmilije na ovom
svetu. Ostaješ mi ti i tvoja dobra majka, koja se onako lepo prema meni pokazala.
Ja sam i slab bio, kao što sam ti pričao, a ovaj iznenadni događaj još mi je više
povećao bolove. Ali pomisao da me ti voliš daje mi snage i moći da istrajem u
ovoj teškoj borbi i nevolji. Ja bih ti – još pisao, ali željeznički vlak eno već
polazi za Sarajevo, zato zbogom, draga i mila Mico, do skorog viđenja. Pozdravi
tvoju dobru majku, od moje strane po sto puta i imaj vere, u svog Petra, koji
će te do groba ljubiti. Zbogom, Mico! Eno ga zvoni već treći put za polazak. Oprosti
što je ovakav papir. Tvoj Petar Kočić student filozofije Primi
nebrojeno poljubaca i sećaj me se kao i ja tebe, tvoj Petar Kočić
11
- Milki Vukmanović u Banju LukuBeč, 2/H 1899. Draga Mico, U
pet sati posle podne istog, to jest današnjeg dana pisao sam na otvorenoj dopisnici,
držeći da ti neću se moći ubrzo javiti, a osim toga tu sam dopisnicu pisao u kafani
"Fin du siecle", gde je bilo tada dosta mojih drugova, te nisam bio rad da znaju
za moju tajnu. Iz tih, dakle, uzroka nisam ti se, draga i mila Mico, mogao pismom
javiti iz ove vrlo divne i lepe varoši, po kojoj sam mnogo lutao dok se nisam
našao sa svojim drugovima iz Beograda i Sarajeva. Kao što ti je poznato,
ja sam se krenuo iz Banje Luke 30. septembra u 4 sata posle podne. U Zagreb sam
došao u 4 1/2 sata izjutra. Tu sam čekao na bečku željeznicu do 7 sati i 5 minuta,
pa sam se onda krenuo i u Beč sam stigao u 6 sati uveče 1. o. meseca. Celo
moje putovanje od Banje Luke do Beča bilo mi je teško i dosadno. Neka nepojmljiva
tuga morila je moju dušu i srce. Lepa i divna tvoja slika lebdila mi je pred očima,
jer pri našem rastanku ja sam video u tvojim očima suzu koja me opominjaše da ti
budem do groba veran. Veruj, Mico, da te silno ljubim i da te neću izneveriti,
a što se tebe tiče, ti radi kako ti srce zapoveda, pa nećeš pogrešiti. Mogu
ti kazati da me jako iznenadilo ono čudnovato ponašanje tvoje majke prema meni.
Ja je jako volim, ali se ona prema meni pri polasku nečovečna pokazala, ne davši
mi ni ruku, da se rukujemo pri rastanku. Slušaj majku, ali i ne zaboravi
na mene, koji u dalekoj tuđini uzdiše za tobom. Čim dobiješ ovo pismo, odmah
mi odgovori, da znam kako je tamo. Tvoj dar jedina mi je uteha u ovim teškim danima.
Molim te, draga Mico, da mi odmah sa odgovorom na ovo pismo pošalješ svoju sliku.
To je najveće dobro što mi ga možeš učiniti. Ja ću se slikati na prvog po novom
kalendaru, još dakle za 15 dana, pa ću ti odmah sliku poslati. Veruj u moju
ljubav i budi vesela!! Tvoj Petar koji ti šalje nebrojeno poljubaca. Moja adresa:
Petar Kocic, stud. phil. in Wien I. Universistat Pozdravi majku, makar ona
i bila ljuta na me. Molim te, lepa Mico, za brzi odgovor.
12
- Gerasimu Kočiću u GomionicuBeč, 28/IX 1900. Dragi oče, Mogu
ti javiti da sam juče, tj. 10/IX stigao ovamo. Do Zagreba putovao je i Dušan[8
]sa mnom, pa je u Zagrebu ostao, da poslije nastavi put za Grac sa jednim
našim drugom. Novaca sam vrlo malo donio u Beč, jer sam prvo morao kupiti
cipele za 5 for., osim toga vratio sam Leki 3 for. duga. Na neke sitnice u Banjoj
Lucn potrošio sam 2 for. To je svega 10 for. Prema tome, ponio sam iz Banje Luke
45 for. Najprije sam uzeo polukartu od Banje Luke do Dobrljina za 1 for. i 65 novčića,
a od Dobrljina do Zagreba platio je Dušan za me mašinu – dao je 1 for. 50 novč.
Osim toga, platio sam za podvoz kufera 3 for. 75 novč., zatim sam uzeo kartu iz
Zagreba direktno za Beč i platio sam 8 for. 20 novč. Dakle, to je svega putnog
troška sa podvozom kufera i ne računajući ono što mi je Dušan dao: od Banje
Luke do Dobrljina 1 for. 65 novč. od Zagreba do Beča 8 for. 20 novč. podvoz
kufera 3 for. 75 novč. trošak, cipele i dug Leki 10 for. – novč. Svega
23 for. 60 novč. Za jelo od Banje Luke do Beča nisam ništa potrošio, nego
sam uzeo u Zagrebu dvije kifle, pa sam jednu i u Beč donio. Danas sam našao
i stan, i odmah sam platio za 20 dana 7 for. 50 novč. Dakle, to je svega potrošeno
31 for. 10 novčića. Večeras moram platiti hamalu najmanje osamdeset novčića da
mi donese sa banhofa kufer u moj stan, koji je puna tri sata udaljen od banhofa.
Prema tome, u mene još ostaje 24 for. i 10 novč. Za upis i školarinu 21.
for. 35 novč. Dakle, meni za hranu za 20 dana ostaje otprilike 2 for. Ovo
je prava i čista istina. Da je ovako, mogu se zakleti usred crkve –, a opet nema
zašto ni lagati. Dušan mi je kazao da će mi poslati 5 for. ako mi bude nužda,
ali ako njemu dotekne novaca. Kad sam pošao ovamo, pisao sam Ivančeviću[9]
i popu Milošu za onu stvar. Šta će biti ne znam. Kad dobijem od njih pismo, odmah
ću ti opširno javiti. Ako možeš ikako, pošalji najdalje do prvog katoličkog
45 for., pa ja mislim o novoj godini, a možda i prije otići u konvikt ili dobiti
odakle bilo štipendiju. Pozdravi g. igumana, starog igumana a nemoj zaboraviti
ni babe, jer nije ni ona mene zaboravila ljetos. Bratski pozdrav Milici i Simeunu
i svim prijateljima. Mili i dragi oče, čuvaj se rakije!! Sam primi iskreno sinovsko
pozdravlje od tvog sina Petra Kočića stud. fil.
13 - Iliji
Kočiću, đaku u SarajevoBeč, 30/IX 1900. Dragi brate, Javljam
ti da sam došao u Beč da produžim studije. Da li ću moći do kraja izdržati – to
je veliko pitanje, jer sam znaš kakve su materijalne okolnosti. Piši mi jesi
li dobio odskoro pismo od oca. Kako ti ide nauka. Jesi li se obikao u Sarajevu. Adresa
ostaje ista kao i lane. Pozdrav svima poznanicima. Iskreno pozdravlje P.
Kočić
14 - Iliji Kočiću, đaku u SarajevoBeč, 3. XII 1900. Dragi
i mili brate, Tvoje milo i drago mi pismo primio sam danas, na koje ti odmah
i odgovaram, jer čini mi se da ti na pretposljednje pismo nisam ni odgovorio. Nije
uzrok moja nemarnost, već jadna i čemerna vukareština. Raznih 15 večeri nisam
imao zašto večerati, sad vidi kako mi je. Neki dan dobih od Ivančevića 3
for. i to me je spaslo u ovoj teškoj nevolji. Od srca još nema ništa. Kvartir nisam
platio, gazdarica ljuta, soba hladna, džepovi puni hartija – a trbuh prazan. Tako
je bilo dok ne dobih 3 for. Ali tri for. odoše za tri dana, te se slika jada opet
ponovila. Borim se s mišlju da napustim filozofiju, pa da se upišem na pravo.
Onda bih otišao u manastir, javio se za učitelja, pa privatno učio. Ako bih položio
pravni ispit – dobro i jest, ako ne bih – ništa nije ni bilo. Tako ja mislim,
a ne znam šta bi ti na to rekao. Javi mi, što brže, kako ti misliš. Ali dobro
promisli, pa mi sve lijepo piši. Ja znam unaprijed da bi svijet svašta govorio,
ali šta ću ja kad se drukčije ne može. Na filozofiji ne mogu postići željena
uspjeha – jer niti imam knjiga, niti mogu redovno pohoditi predavanja. Sad
nešto drugo. Dakle, javljam ti da sam napisao priču ili crticu iz seoskog
života, koja nosi naslov Tuba. Ta mi je priča tako pošla za rukom
da mi se svi dive kako sam je lijepo i skladno izveo. Pavle Lagarić,[10]
poznati srpski kritičar koji živi ovdje u Beču, kad ju je pročitao bio je sasvim
zadovoljan. Čestitao mi je i rekao da je moja Tuba nešto jedinstveno u našoj
književnosti što se tiče sarkastičnosti i originalnosti u izražajima. Ja ću je
poslati u "Novu iskru". Poslao bih je u "Vilu", ali se bojim cenzure, jer se spominje
ona "Umete nas Grac" itd. Dragi brate, pokušaj i ti da koju malu pričicu iz seoskog
života izradiš. Ti samo napiši kako seljaci govore i kako o čemu sude, kako se
kunu itd. a drugo će biti moja stvar. Npr., možeš štogod o Kalasuri ili o onoj
Kremi, kako ona prilazi kućama, kako se penje na drvo itd. Ili to već znaš: koga
bilo! Kad napišeš, pošalji odmah meni, pa ćemo ja i ti izdati jednu knjižicu naših
pričica. Ti samo napiši kako se govori, pa onda meni pošalji. I to odmah
učini, jer ja radim sad priču Čudnovata braća. Bože moj, bi li znao pogoditi koja
su to čudnovata braća? Uzmimo ovo, npr. razgovor jednog seljaka sa desetarom
o ljetini, o desetini, o trećini, uopšte o svačem što ti dođe na pamet, pa onda
napiši i pošalji meni. Osim toga, razgovor seoske cure s momkom. To ti i Banjac
sigurno dobro znate! Odmah mi štogod napiši, pa pošalji. Ja ću se pobrinuti da
dobiješ i "Vilu" i "N. iskru". To mi odmah učini i piši mi šta misliš o
mojoj namjeri. Tvoj brat šalje ti bratski pozdrav. Kočić
15
- Iliji Kočiću u SarajevoBeč, 17. XII 1900. Dragi brate, Ako
si štogod napisao, pošlji mi odmah. Osobito što o desetarima, o Kremi i razgovoru
momka sa djevojkom. Vrlo mi je sve to potrebno. Za one pjesme i narodne
pripovjetke možeš otići sam g. Kašikoviću.[11] Ja ih nisam nigdje čitao. To
mi što brže opravi, jer od tog zavisi izvjesna pomoć od jedne ličnosti. Ne šali
se šalnom glavom – nego to što prije pošalji. Ja se nalazim u najgorem stanju. Tvoj
brat Kočić
16 - Gerasimu Kočiću u Gomionicu(Nedatirano
pismo iz Beča od 23. XII 1900. po nov. k.) Dragi oče, Danas primih
15 forinti koje ste mi poslali. Bio je to već treći dan odkad krušne mrve nisam
metnuo u usta. Da danas nisam dobio, ja ne znam šta bih radio. Dok primite
ovo pismo, šaljite mi odmah, i to ako ikako možete telegrafično novce za mjesec
januar. Ovog sam se mjeseca tako napatio da sam bio u prvi mah odlučio da ostavim
i školu i nauku i sve. Go, bos i gladan čovjek ne može učiti. Prošlog mjeseca
dobio sam ovu kartu, koju vam u pismu prilažem, od g. Nikole Kašikovića, urednika
"Bosanske vile". Kašiković mi u ovoj karti odgovara da će mi o novoj godini
od jedne strane izraditi štipendiju. On kaže da će sigurno svršiti ovu stvar. Zamolite
g. igumana nek mi od svoje strane sad pomogne, pa ću mu biti zahvalan. Od
nove godine sigurno ću dobiti 30 for. mjesečno – tako Kašiković kaže. Sretni
vam Hristovi idući praznici. Imajte na umu da je danas 23. švapski decembar,
a pare trebam do prvog to jest još za osam dana. Pozdrav svima Vaš sin P.
Kočić.
17 - Gavrilu Stojniću u GomionicuBeč, 8. marta 1901.
g. Prepodobni i dragi oče igumane, Primio sam vašu kartu. Zahvaljujem
vam na bratskom i srpskom zauzimanju. Došao bih sad na ferije oko Uskrsa. Neka
mi otac pošalje najmanje 60 for., jer mi treba za upis i školarinu za drugi tečaj
najmanje 30 for., a ono drugo za put i odijelo, ako mognem kupiti, jer sam baš
ostao go. Iskreno pozdravlje svima vaš Petar.
18 - Iliji Kočiću
u SarajevoBeč, 8. marta 1901. g. Dragi brate, Primio sam tvoja
pisma. Bio sam tjelesno i finansijalno bolestan, zato ti nisam mogao blagovremeno
odgovoriti. Priče su one prilično dobre, ali mi je sve ono u njima poznato.
Čini mi se da ja i više znam. Sad će izaći u "Bosanskoj vili" priča moja
"Đurini zapisi". Samo još ne znam u kojem broju. Pobrinuću se da ti nabavim
koji književni list. Pismom opširnije. Tvoj brat Petar Kočić
19
- Milki Vukmanović u Banju LukuBeč, 21. 3. 1901, Draga moja Milko, Danas
sam primio tvoju kartu. Drago mi je što ti se dopada moja slika. Ja sam se sam
čudio da sam na fotografiji nekako debeo i zdrav izišao. To je zato što sam se
u bradi slikao; da sam se bez brade slikao, izišao bih vrlo mršav. Čudim
se što mi više ne pišeš. Kakva je to okolnost što ti smeta da mi više nisi mogla
pisati. Da te opet ko ne prosi, ili da nisi slaba? Piši mi, vere ti, dok ne dobiješ
ovo pismo. Ja ću ti doći tamo oko 1. jula po novom kalendaru. Pre ne mogu, jer
imam dva ispita da položim. Ako si ti bolesna, ja ću sve ostaviti pa doći da te
vidim. Lepa moja Milko, Ciganko moja, ti ne znaš kako te ja volim! Učiniću
sve na svetu za te, što god hoćeš. Hoćeš duše, hoćeš krvi, sve, sve ću ti dati!
Ako hoćeš da čitaš, poslaću ti "Bosansku vilu" i "Novu iskru", pa malo čitaj i
zabavljaj se. Ta oba književna lista dobivam ja besplatno. U njima ima lepih priča.
Ja sam dve napisao, i to: u "Bosanskoj vili" "Đurini zapisi", a u "Novoj iskri"
"Tubu". To je jedno žensko ime, upravo ime jedne devojke čiji dragan umire u Gracu.
Ona će ti se dopasti, – to znam unapred. Sad ovo, pazi dobro. Ja hoću da
se ženim. I to ovako: da se ja i ti vjenčamo tamo u Jošavci kod onog tvog popa.
Za to ne treba niko da zna. Ja ću izvaditi od svog popa vjenčanicu, pa ću tamo
doći da se u najvećoj tišini vjenčamo. Ja neću ni oca zvati, ni brata – nikog!
Onda ću te poljubiti kao svoju ženicu i ostaviti kod majke, a ja ću nastaviti školu.
I još za dve godine sam svoj čovjek. Piši mi šta ti o tome misliš, ali sve
onako iskreno. Ja ti iskreno i od srca pišem i javljam za svoju nameru. Oprosti
mi što ovako ružio pišem. Nemam vremena, pa moram. Pozdravi oca i majku,
a sama primi nebrojeno poljubaca od tvog Petra, koji bi te tako slatko poljubio. Odmah
mi piši šta misliš?!!
20 - Milki Vukmanović u Banju LukuZagreb,
25 /V 1901. Draga moja Milko, Pet punih dana u nestrpljenju i grozničavosti
očekujem od tebe pismo; očekujem odgovor ma kakav bio. Mila moja Milko, ti ne
znaš kako je to teško čekati u dalekoj tuđini odgovor od svog ljubljenog i milog
stvorenja. Ja sam od cijelog svijeta ostavljen. Sa ocem sam se zbog tebe zavadio,
brat mi ništa ne piše, a prijatelja kakvih i nemam, te sam tako ostavljen bez iđe
ikog svoga. Ja sam nesrećan, mene je svak od sebe odbacio, još me jedina bolna
nada tješi da me ti nećeš u ovim teškim danima moga života iznevjeriti i ostaviti.
Ja bih se ubio kad bi me i ti napustila. Ali ti opet kažem, ako misliš i tvrdo
vjeruješ da ćeš s drugim moći biti sretna, ti me ostavi i predaj mojoj nesretnoj
sudbini. Sreća tvoja – to je sreća moja. Bavljenjem s tobom u Jošavci, ona
nježna tvoja briga o meni i o našoj sreći, učinila da danas ni o čem drugom ne
mislim već o tebi. Onaj tihi i mirni porodični život za ona četiri dana u Jošavci
mene je čisto preobrazio, – ja danas drukčije mislim nego što sam dosad mislio.
Meni i sad lebdi pred očima ona slika: kako ja sjedim za stolom, a ti ulaziš na
vrata i nosiš večeru… Poslije večere ti dolaziš na moj krevet, pa se razgovaramo,
grlimo i ljubimo… To se možda nikad više neće vratiti. Ja sam ti vjeran,
do groba vjeran postao poslije dolaska svog u Jošavku s tobom u kolima. Ali ti
si mogla opaziti da se ja ni o čem ne brinem, da sam bezbrižan, ali si u isto
doba mogla uvidjeti da sam do krajnosti pošten. Ja ništa nemam osim poštenja i
žarke ljubavi prema tebi. Mene cijela Banja Luka mrzi što ja tebe volim. Mnogi
mi je trgovac prigovorio i pitao me zašto sam – znaš onda sa Simom – dolazio tamo.
Ali nek me mrzi ako će cio svijet, – meni je svejedno, samo ako me ti iskreno
i odano voliš. Ja se danas patim i mučim sa školom, samo da tebi i sebi
izvojujem dobar položaj u društvu. Ali treba da i ovo znaš: da ću ja možda i po
zatvorima i apsanama provesti veći dio svog života, jer ćemo mi svi đaci otpočeti
borbu protiv Švabe, koji guli naš narod, otima mu slobodu i ubija sreću. Ako si
na sve pripravna, možeš poći za me; ako nisi, onda je bolje da me ostaviš, pa sa
mnom šta bude. Iako ću biti nekad gospodin profesor i doktor filozofije,
ipak će možda doći vrijeme kad ću na tvojim vratima zakucati. Ti ćeš poznati nekadašnjeg
svog dragana u odrpanim haljinama, pa ćeš mu udijeliti koricu kruva. Ti možda
ne vjeruješ da to može biti, ali ja u to jedva mogu sumnjati, jer taka će vremena
neminovno doći. Kako mi se cijepa srce kad na to pomislim! Kako me bolno
tišti kad pomislim da će moja rođena djeca obijati tuđe pragove. Ja bih
tebi o mnogo čemu pisao, ali ne smijem, jer se bojim da me nećeš pravo onako kako
treba razumjeti. Ukratko ti kažem da najviše volim tebe, pa onda moj nesretni
i zarobljeni narod. Boriću se do kraja svog života za tvoju sreću i za sreću i
napredak svog milog naroda. Ako voliš svoj narod i ako mu želiš bolju i ljepšu budućnost,
zagrli se sa mnom, da se kroz cijeli svoj život za sirotinju borimo, jer smo i
nas dvoje uboge sirote. Zato će nas narod i sirotinja blagosiljati. Dok dobijem
od tebe odgovor, pisaću opširno pismo tvom ocu. Priča mi jedan moj drug – Marko
Kraljević![12 ]– da se s tvojim ocem viđao u Srbiji, u man. Petkovici.
Stevo[13] je mene vrlo mnogo hvalio. Pozdrav svima, a osobito
tebi, jedina moja srećo! Grli te i žarko ljubi tvoj rastuženi Petar. Adresa:
Petar Kočić, stud. fil. Zagreb, Sveučilište.
21 - Miloradu Pavloviću[14]
u BeogradMan. Gomjenica, 20/VŠ 1902. Pošt. gosp. i dragi prijatelju, htio
sam Vam odavno odgovoriti na Vašu kartu, ali sam se sčinjao očekujući na Vaše obećanje. Dragi
prijatelju, ja se mnogo uzdam u Vas i Vaše rodoljublje. Uvjeren sam da ćete po svom
mogućstvu pomoći čovjeka da i taj čovjek pomogne – opet po svojim silama – svome
narodu. Milan Srškić[15] potvrđuje svojim pismom moju sumnju:
da sam ja tamo kao renegat ocrnjen. Na jednoj sam strani najcrnji rebel, a na drugoj
najcrnji renegat. (Čudne logike, Hristos je ubio!) Jednim se dičim, a drugo me
boli, utoliko me više boli jer nisam mogao ni pomisliti da će neko reći neznatnom
piscu skice "Kod Markanova točka": – "Ti si renegat, otpadnik i izdajica srpske
misli". Ne tražim nikakve stvarne pomoći, već samo molim da se skine s mene ta
gadna anatema. Vaš iskreni poštovalac P. Kočić, stud. phil.
22
- Gerasimu Kočiću u Gomionicu(Nedatirano pismo iz Beča). Dragi oče, Primio
sam novce za novembar, našto vam se najodanije zahvaljujem. Sad ide naše milo krsno
ime Sv. Ignjatije, a osim toga i Božić. Pošto vam više ne mogu do Božića pisati,
ja vam unapred čestitam krsno ime, opominjući vas da i mene o krsnom imenu ne zaboravite,
te da mi pošaljete nekoliko forinti, da ga i ja na dostojan način proslavim. Čestitam
vam i iduće Hristove praznike. Pošaljite mi i za cipele, što sam se još od
mjeseca oktobra zadužio. Dug za cipele je 6 for. Šaljite pare do 18. decembra,
jer su mi potrebne. Pozdravite Milicu, Iliju i sve druge. Ljubi tvoju
darežljivu desnicu Tvoj sin Petar.
23 - Iliji Kočiću u SarajevoBeč,
15. decembar 1902. Dragi brate, naše društvo "Zora" jednoglasno je
zaključilo da o svom trošku izda moje priče "S planine i ispod planine". Čist je
prihod moj. Molim te da se ti, Đorćo[16] i Stevan primite rasturanja
knjige, koja će izaći za 10 dana iz štampe. Možete uzeti preparandiju, gimnaziju,
a i ostale građane u račun koji bi kupili knjigu. Možete im samo imena zapisati,
te tako broj utvrditi koliko bih vam knjiga poslao kad priče izađu iz štampe. Knjiga
će koštati krunu i biće 7 priča u njoj. Nadam se da ćete to energično i savjesno
izvršiti. Svaka vam je deseta knjiga na poklon ili pare, tj. kruna. Uzdam se da
će kritika vrlo povoljno primiti ovu moju prvu knjigu. Ja se vrlo mučim. Otac mi
ništa, ama baš ništa ne šalje. Tužiću ga Čikoti.[17] Pozdrav svima. Petar
24
- Miloradu Pavloviću u BeogradBeč, 17/30. XII 1902. Dragi g. Mile, Moja
knjiga priča "S planine i ispod planine" stiže sjutra iz Sr. Karlovca ovamo. Na
koga bih se obratio u Beograd radi rasturanja knjige? Ja sam u velikoj neprilici.
Jedva sam preturio ova dva mjeseca do Nove godine. Da nije meni slučajno pomoć
oduzeta kad mi ništa ne javljate? Bolje bi bilo, po sto puta bolje, da mi nije ni
obećata!!! To je prosto neka vrsta zamamljivanja, varanja… Svm ne znam kako bih tu
pomoć karakterisao. Taka pomoć ne postoji nigde na kugli zemljinoj. Užasno!!! Sretan
Vam praznik! Petar Kočić, stud. filoz.
25 - Stevi
Vukmanoviću u Jošavku (Banja Luka)Beč, 10/23. I 1903. Poštovani
gospodine, Ovo je pismo u prvi mah namijenjeno Vašoj ćerki Milki. Poslije
sam se predomislio, da je bolje za Vašu kćerku da se na Vas obratim. Kao
što vam je svakako poznato, ja sam, već ovo je četvrta godina, stajao s Vašom
ćerkom u prepisci. Otvoreno, bez ustezanja, smijem Vam kazati da sam Milku od sveg
srca volio, i to od prvog časa kad sam se upoznao s njom. Ali moje školovanje krivo
je svemu. Dakle, obraćam se na Vas. Stvar je u ovom: sinoć sam čitao u jednom
srbijanskom, biogradskom listu "Slogi", od 4. januara 1903, ovu noticu: "Verili
se. G. Nikola Simić – Torbica verio se sa gđicom Milicom Vukmanovićevom iz Ašane
(Orave) u Bosanskoj Krajini. Čestitamo". U listu stoji: iz Ašane, a ja mislim
da je trebalo la stoji: iz Orave. Dakle, to je svakako štamparska pogreška.
A pošto mi Milka, ima već gotovo mjesec, ništa ne odgovara i pošto u Krajini nema
više ni Orave, ni Milice Vukomanovićeve, to držim da se Milka, moja Milka, vjerila. Poštovani
Gospodine, ja sam smrtno bolestan, a ova me je vijest u postelju oborila. Bog zna
hoću li se i dignuti više. Pošto Gospodine, ja sam Vašu ćerku silno ljubio
i volio. Ona mi je bila sve i sva na svijetu, pa me eto i ona iznevjeri!!!! Bože
silni, je li to moguće? Zar da me ona, moja Mica, moja mala cigančica u najtežem
času života iznevjeri i ostavi. Da! Sve je to moguće!!! Preklinjem Vas, kao
časna i poštena čovjeka, da me u najkraćem roku o cijeloj stvari izvjestite. Od
nestrpljenja presvisnuću. Ja pišem Vama, jer bojim se, kad bih pisao Milki,
škodilo bi joj možda to kao već vjerenoj djevojci. Moje će bolesno i ojađeno srce
od tuge presvisnuti. Nevjernoj svojoj Milici poslao sam prije nekoliko dana
svoju prvu knjigu "S planine i ispod planine". Ona mi ništa ne odgovara. Još
Vas jedanput, mnogopoštovani gospodine, molim da mi u najkraćem roku odgovorite.
Ne odgovorite li, biće rđavo za samu Milku, a to ne bih želeo pošto mi je ona
tako draga i mila. Ja joj želim da bude srećna. Ja sam se nesrećan i rodio. Pozdravite
je. Pozdrav Vama, gospodine, od Vašeg poštovaoca Petar Kočić,
stud. phil. I Universitat Wien
26 - Bogdanu Popoviću[18]
u Beograd (odlomak)Beč, 25. januar 1903. g. – – – – – – – – – –
– – – – – – – – – – – – – – – – Gladan, go, bos, s propalim prstima kroz
cipele hodam ja po Beču i sjećam se svog djetinjstva, svojih planina, svojih dragih
brđana, pa ako gdjegod sretnem kog dobrog druga, zaištem od njega koji krajcar,
svratim se u kakvu kavanu gdje je jevtino, pa pišem "S planine i ispod planine"…
Po tri dana bude da se ništa vruće ne okusi. Ali ja sam zadovoljan, jer sam samostalan,
ne bendam nikog, osim onog ko pošteno misli i radi. – – – – – – – – – –
– – – – – – – – – – – – – – – – – – – Petar Kočić.
27 - Milki
Vukmanović u Jošavku (Banja Luka)Beč, I/11 1903. Mila moja Milko, Tek
danas primih tvoje pismo pošljednje koje si mi pisala. Bio sam jako bolestan, pa
nisam smio izlaziti napolje i odlaziti na univerzitet. O, da ti je samo znati
kako me je tvoje milo pismo obradovalo! Od radosti sam plakao! Plakao sam kao
malo dijete. Ja nisam znao da ima negdje na svijetu ta prokleta Ašana, koja me
je mnogo suza, jada i čemera stala. Još sam manje mogao znati da ima negdje još
kakva Milica Vukomanović. Ja sam mislio da je to tvoje ko đoja pravo kršteno ime
Milica, a ono Ašana, mislio sam da je Orava, pa da je pogrešno štampano. Tek te
sad onako silno, vatreno, zanosno ljubim i volim, jer vjeruj mi: da sam te izgubio,
ja bih dosad bio među mrtvima. Da sam imao revolver, pucao bih na sebe, jer ne
možeš pojmiti kako me je bila obuzela nekakva duboka, neizmjerna tuga i očajna
usamljenost. Ovo me je tvoje lijepo, nježno pismo upola izliječilo, ali one
vatre i snage nestalo je. Ostala je samo nježna ljubav prema tvojoj ljepoti, prema
ljepoti moje nemirne, strasne, bujne, tvrdoglave, a lijepe, ubave, ljupke, primamljive
Mrgude! Milko, ti si moja Mrguda!… Svi književni listovi i novine hvale ovu moju
pripovetku "Mrgudu". Jedan list veli: "Mladi pisac naš tako je lijepo i vjerno
iznio i opisao Mrgudu kao da je to sve sam doživio". Ah, Milko – Mrgudo,
ne mogu ti opisati koliko te volim! Oprosti što ti više ne mogu da pišem,
jer sam umoran. Vjeruj svome Petru. On uvijek na tebe misli. On u slatkoj čežnji
umire, gine za tvojom ljepotom, njegovo srce plače i pišti kao ucvijeljeno dijete,
jer ti se mučiš i stradaš u toj očajnoj pustinji zbog njega. Vjeruj, Milko, da to
njega bolno tišti, ali on je nemoćan da te sad odmah iz te pustinje oslobodi. Pitaš
me šta bih učinio da si se slučajno za drugog udala? Ja bih te oteo, a kad ne
bi htjela ići sa mnom, na mjestu bih te ubio, pa onda sam sebe. Čudnovat sam ja
čovjek. Ja bih sve mogao učiniti. Mila moja Milko, nemoj se ni s kim družiti,
čuvaj se, jer ne bih želio da što rđavo o tebi čujem kad tamo oko ferija dođem.
Imaj uvijek u očima da ćeš ti biti žena jednog srpskog književnika i budućeg profesora.
Služi u svojoj kući, čitaj ako imaš knjiga i pjevaj, veseli se, nemoj biti tužna.
Opet ti kažem: budi spremna na svašta, jer mi ćemo se u svom životu mnogo patiti.
Biće dana kad nećemo imati ništa ni jesti. Ja sam sav srećan kad pomislim na te,
jer ti možeš i kukuruze, kao i ja. Mi ćemo, hvala bogu, ipak biti zadovoljni. Pozdravi
mi po nebrojeno puta oca i mamu. Poljubi ih mjesto mene, jer su oni nama tako dobri.
Milko, oni nas vole, naročito naša slatka i dobra mama, a bogami, Stevo je onako…
ja mu ne znam boje! Što se tiče mojih knjiga, razaslao sam ih jedno 400 komada,
ali do danas ne dobih gotovo ni pare. Možda ću uskoro dobiti. Piši mi odmah
dok dobiješ ovo pismo. Bar u osam dana da redovno dobijam tvoje pismo – lakše
bi mi bilo. Vjeruj svome Petru. Njegovo je srce dobro. On te iz daljine… grli
i ljubi. Petar
28 - Marku Caru[19] u ZadarBeč,
9. februar 1903. Mnogopoštovani gospodine, Oprostite što vam se dosad
ne zahvalih na vašoj jedroj i simpatičnoj recenziji moje knjižice S planine
i ispod planine, koju ste prikazali u "Srpskom glasu". Iskreno vam hvala,
jer vi ste me prvi prikazali u nekoliko markantnih crta našoj čitalačkoj publici. To
bih još prije učinio, ali sam bio bolestan, a vjerujte da mi je teško rastati
se i sa sedam novčića za poštarinu, jer sam ubogi siromah. Često puta bude po
tri dana a da ništa vruće ne metnem u usta. Strahovao sam za svoje prvenče,
jer die Seele des Kunstler gleicht der Pflanze. Verstandis, Anerkennung ist ihre
Sonne. Ganzliche Verkennung wirkt wie das Dunkel; sie verblasst, wird krank, verkommt;
all ihre Treiben und Ringen hilft nichts ohne Licht und Warme.[20]
Strahovao sam zato jer sam se bio posvađao sa svijem urednicima srpskih
književnih listova. Od toga se već osjeća posljedica. U "Kolu" gospodina Živaljevića
izišla je ocjena vrlo jezuitski napisana, sa potpisom Elie, a to je pseudonim
gospodina Živaljevića[21]. Naročito se, kao što ćete vidjeti, okomio
na moju Mrgudu. Poteže (u diskusiju) i Lotija, koga ja, iskreno vam kažem, nisam
još čitao. Kao uvaženom našem kritičaru i estetičaru, čovjeku koji poznaje najveće
strane književnosti, kao nježnoj i plemenitoj srpskoj duši, ja vam se ispovijedam
da sam u Mrgudi pokušao ocrtati pravu seljačku ljubav. Po mom skromnom shvatanju,
seljačka ljubav je u pričama naših pripovjedača skroz i skroz falsch. Ja sam, dakle,
pokušao da toj ljubavi dam što je moguće neposredniji izraz i što ljepši, uglađeniji
oblik, iako je ona, površno posmatrana, odvratna, možda čak i "bestijalna", kao
što g. Elie to kaže. Ne! U onoj divljačkoj bestijalnosti ima uzvišenosti, divne,
nedostižne uzvišenosti koju mogu samo zdravi nervi osjetiti, a izgleda mi da je
g. Elie sušičav čovjek. Da li sam u svojoj zamisli uspio bar unekoliko, na vama
je, mnogopoštovani gospodine, da kažete, a ne na kojekakvim… pa makar im bila
zaštitnica i sveta Paraskeva i Bogomati Čajnička. Vi me nazivate književnim majstorom,
a on mi ni talenta ne priznaje. Vaš zahvalni Petar Kočić, stud. fil.
29
- Grguru Jakšiću[22] u ParizBeč, 19. IV 1903. Poštovani
gospodine, prije nekoliko dana poslao sam preko Vas gospodinu Albertu Maleu
brošuru "Macedonian" u "Das fur kische Problem". Potrebno bi bilo da se ova brošura
prevede na francuski jezik, naročito je to potrebno danas, kad se o Srbima gotovo
i ne govori u evropskoj štampi. Brošura je ova vrlo znamenita, te bi dobro bilo
da se bar njenim prevođenjem učini velika usluga srpskoj stvari. Nama su potrebne
simpatije francuskog naroda. Što se tiče brošura i knjiga o Srbima u
stranom svijetu, i sami znate da smo vrlo, vrlo zapušteni. Molim
Vas, pošt. gospodine, da poradite kod g. Malea, da knjigu sada gde god opširno
prikaže, a kad bude gotovo drugo izdanje s kartama, molio bih Vas da je i prevedete.
Autor, čije je pravo ime Niko Županić, Slovenac iz Kranjske moli da mu se g. Male
javi za uslove. Adresa: Niko Županić, Universitat, Wien. List, u kome bi
izišao prikaz knjige od g. Malea pošaljite, molim Vas, na moju adresu. S poštovanjem
i iskrenim, srpskim pozdravom Petar Kočić, stud. Phil. I Universitat,
Wien
30 - Grguru Jakšiću u ParizBeč, 23/V 1903. Dragi
gospodine, Karta je Vaša već odavno primljena, ali Vam ne mogah do danas
zato odgovoriti jer nisam mogao naći gospodina Županića. Bio je nekoliko dana
kod kuće, te se danas vratio. Uslovi za prevod na francuski ovi su: Da se
Vi pogodite s dotičnom štamparijom kako najbolje znate. Županić traži da mu taj
štampar pošalje ugovor da ga potpiše. Polovinu prihoda dobija prevodilac, a polovinu
autor – Županić. Dobro bi bilo da to ne izgleda kao prevod nego kao original,
jer Vi znate da Francuzi nerado čitaju prevode. Mjesto K, Gersin. moli Vas
Županić, da napišete na tom prevodu kao nekom originalu: Niko Županić – Gersin. Osim
toga pričekajte još jedno 14 dana, dok pisac napiše predgovor za francusku publiku
i dok nešto popuni i dodade. Adresa njegova: Niko Županić, Universitat,
Wien Vrlo mi je drago što Vam se dopadaju moje književne rabote. G. K. St.
Ristića nisam mogao pozdraviti, jer ga i ne znam. Iskreno pozdravlje od
Vašeg P. Kočića
31 - Milki Vukmanović u Jošavku (Banja Luka)Man.
Gomjenica, 23. juna 1903. Draga moja i slatka Milko, ja sam se prije
neki dan vratio iz Beča. U Banjoj Luci bio sam samo jedan dan, pa sam odmah pobjegao.
Banja Luka nije mi draga, jer nema ništa drago u njoj. Da sam ostao samo jedan dan
u Banjoj Luci, o tome se možeš, kad hoćeš, uvjeriti. Moje su misli i želje u tvojoj
lijepoj Jošavci. Lijepa moja i slatka Milko, ja sam tebe mnogo vrijeđao, a i ti
mene. Oprosti mi, i ja ću tebi oprostiti. Zaboravimo sve ono zbog čega smo se
zavađali i svađali. Iako sam ja tebi pisao da si mi mrska, da te ne volim, to
je laž. Zato sam tako pisao što sam se bio trenutno na te ražljutio. Ja sam tebe
uvijek volio, ja sam uvijek za tobom ginuo, ja i sad ginem i umirem za tobom i
tvojom ljepotom. Ti si, Mico moja, mnogo ljepša nego što si bila. Znam ja to. Ti
si lijepa, vrlo lijepa, ti si slatka, ah! vrlo slatka i milostiva. Ti si moja
Mrguda, koja za svog Mike volju vješa se. Ti si meni ostala vjerna, iako sam ja
prema tebi onako nemilostiv bio. Oprosti mi. Ja bih se želio s tobom gdjegod
sastati. Tamo u Jošavku mrsko mi je doći, jer se stidim tvog oca i matere. Ti
si materi sigurno o našoj svađi pričala, pa me ona sad mrzi i psuje. Draga
moja i mila Mico, ti moraš biti moja!!! Ti moraš biti moja, i to ovog
ljeta! Ako se ubrzo sastanemo, ja ću ti sve kazati što sam naumio i namislio.
Piši mi gdje bi se mogli sastati, i to odmah mi piši! Imaću ti mnogo štošta pričati.
Tebe tvoj Petar neće ostaviti. Ti robuješ već pune četiri godine. Ubrzo će Petar
tvoj zakucati ia tvoja tavnička vrata, da te iz gustog mraka izvede na svjetlost
bijelog dana. Njegovu dušu i srce obuzima silna tuga i bol kad pomisli na tvoje
četverogodišnje robovanje. Piši mi i budi mi zdravo i veselo do dana našeg sastanka. Grli
te, ljubi te, mazi te i za tobom čezne tvoj do groba vjerni Petar.
32
- Gerasimu P. Iveziću[23] u BečManastir Gomjenica, 3. jula
1903. Dragi Gerasime, "Samo kritičar mora biti trezven; on mora biti
anatom! I njemu je, zaista, dosta muke što je kritičar – kao što jednom veoma zgodno
reče, čini mi se, Sv. Vulović itd". Dragi moj Gerasime, ova rečenica nije na svom
mjestu. Ti si slab kritičar, vrlo – vrlo slab! Ne mislim i ne nadam se da
ćeš se obazreti na ovu moju iskrenu napomenu. Tvoj P. Kočić
33
- Iliji Kočiću u Sarajevo
Beč, 26/V 1904.
Dragi Ilija, Ti mi ništa ne odgovaraš na moje posljednje pismo. To me baca
u brigu. Svi ste me zanemarili i ostavili. Tako mi i treba. Molim te, ako
si išta skupio za knjige, šalji mi odmah, jer sam ostao bez prebijene pare. Pozdravi
Stevana i Banjca, a sam primi iskreni, bratski pozdrav od tvog P. Kočića.
34
- S. B. Cvijanoviću[24] u BeogradSkoplje, II/III 1905. Dragi
Cvijanoviću, Mislim da me niste dobro razumeli: ja sam naime tražio samo
jedan primerak "Srpske književnosti" od Ć. Šurmina,[25] i to lično za
sebe. Što se tiče novaca za "Teoriju književnosti" od P. P. Đorđevića,[26]
budite uvereni da ćete ih dobiti, ako ih već niste dobili, jer mi g. direktor
reče da je novac već poslao. Najlepše vas molim da mi odmah pošaljete samo
jedan primerak Šurm. "Istorije književnosti", i to preko srp. konzulata. Pozdrav
Tanoviću.[27] Što ne piše ništa. Vaš iskreni poštovalac P.
Kočić
Petar Kočić (iz Banje Luke) - Ferdi Šišiću[28] (u Zagreb)Banja
Luka, 7. maja 1905. Mnogopoštovani Gospodine, I ako Vas lično ne poznam,
ipak sam slobodan da Vam se obratim sa ovom molbom. Vi u svojoj cijenjenoj raspravi
"Herceg-Bosna prigodom aneksije" na str. 13. spominjete i Ratkovo. Ja Vas najljepše
molim da mi izvolite saopštiti što pobliže o Ratkovu. Da li se Ratkovo tako i
u svoje vrijeme zvalo? Da li Vam je šta o Ratkovu poznato i iz turskog vremena?
Da li ima o njemu išta zabilježeno u starim hrvatskim ili srpskim spomenicima? Da
to nije stara župa Banjica? To je danas jedno veliko selo sa dvije pravoslavne
parohije: Donje i Gornje Ratkovo. Pod Turcima ovo je selo imalo neku svoju zasebnu
upravu kao Šaranci u Hercegovini, selo Timar u prijedorskom kotaru. Imalo je svoju
zemlju koju je sa silnim žrtvama u krvi od Turaka očuvalo do dana današnjeg, a Timar
je izgubio. Ratkovo leži u predjelu Zmijanje koje spominje i turski geograf
Hadži-Kalfa iz XV ili XVI vijeka, sad se ne sjećam pod kakvim iskvarenim imenom.
Ako se ne varam, o Hadži-Kalfi saopštio je nešto Gosp. St. Novaković, u izdanjima
Srpske Akademije. Još Vas jednom najtoplije molim da mi ispunite moju skromnu
molbu kad Vam bude dopustilo vrijeme. Primite unaprijed toplu zahvalnost
i izraz osobnog poštovanja. Petar Kočić, novinar, Banja Luka
35
- Iliji Kočiću u GomionicuSkoplje, 24. juna 1905. Dragi brate, S
najtežim bolom u duši primio sam vijest o smrti dobrog i mnogonapaćenog našeg
oca. Zar ode naš otac, zar ode moj mili Jojo i ne reče mi ništa?! Njegova dobra
i pravedna usta zanijemiše za uvijek, njegovo mnogonapaćeno tijelo spusti se u
hladni i mračni grob, da ga pakosin ljudi ne muče više. Možda sam ga i ja
svojim postupkom – ženidbom – mnogo uvrijedio, te zato mi ne htjede nikako odgovoriti
na onu moju kartu iz Skoplja, u kojoj sam sinovski molio da mi oprosti i da blagoslovi
moj brak. O, brate, da znaš kako se nesrećan i pogružen osjećam! Mojoj neizmjernoj
tuzi nema granica, moj bol je prevelik i pregolem. Dragi moj i mili brate,
da li je otac tražio na samrti da se sa mnom vidi ili me je pri posljednjem izdisaju
prokleo? Piši mi o tom! Hvala tebi i sestri Milici što mu se nađoste pri
posljednjem času. Vas je blagoslovio, to mi godi duši, jer ćete biti sretni na ovom
svijetu, a ja ću i dalje lutati, pateći se i mučeći po tuđem svijetu. Piši
mi odmah da li se mnogo u bolovanju napatio, da li je kadgod mene spominjao, kako
ste ga zakopali, ko je bio na sprovodu? Sve mi potanko opiši. Gdje je ukopan,
da li mu je grob ograđen? Mnogo bi te, brate moj, štošta pitao, ali ne daju
mi suze. Ne mogu nikad prežaliti što mi ne javiste telegrafski da mu dođem tamo
još za života – da ga zajedno s vama, brate i sestro, sahranim i ispratim do vječne
kuće. Što se tiče tvog kaluđerenja, meni je kao bratu mnogo žao, ali nemoj
se ni najmanje kajati; život je život. Bolje je kao prosjak živiti u svojoj domovini
nego se kao ja potucati po tuđini. Budi miran i spokojan, služi bogu i narodu,
pa svršena stvar. Šta ćemo, tako nam je valjda suđeno. Ja vjerujem u sudbinu! Zbogom,
brate moj i sestro, cjelivajte grob mog oca, a ja ću i dalje tugovati za njim u
ovoj dalekoj tuđini, dok mi milostivi bog ne odredi da pohodim i vidim grob i
vječnu kuću moga neprežaljenog Joje! Vama dvoma neka da bog zdravlja, života
i mira, a našem premilom ocu rajskog naselja. Grli vas i ljubi, zajedno sa
vašom snahom Milkom, vaš duboko ožalošćeni brat Petar Pozdrav ocu
igumanu, Milici i Simeunu i svima drugim.
36 - Stevi Dimitrijeviću[29]
u SkopljeG. Prota Steva M. Dimitrijević, direktor Skoplje, 16. sept.
1905. Mnogopošt. i dragi gosp. direktore, vijest da ste dali svoj
pristanak za Bitolj, sve je Vaše iskrene prijatelje i prijatelje srpske stvari iznenadila
i prenerazila – a mene je potpuno ubila. Nisam mogao vjerovati da se tako malo
računa vodi o našoj nacionalnoj stvari u ovim krajevima. To je samo bogu plakati. Nisam
u godinama da dajem ikom savjet, a najmanje Vama, ali Vas, oprostite mi, upozoravam
da nikako ne idete u Bitolj. To je za Vas grdno poniženje, a to poniženje i mene
vređa i boli, jer sam dubokog uvjerenja da to ne zaslužuje čovek i jedinstven radnik
srpski kao što ste Vi. Osim toga, pristankom svojim za Bitolj, Vi dolazite na jednako
izdajnički (podvukao Petar Kočić) uprljano mjesto i mjesto prepuno intriga i maćedonskih
mizavirluka. Povrh toga, mislim, da su Vam poznate i veze pojedinih ljudi iz Bitolja
sa Skopljem. Sve to i još mnogo štošta govori da ne idete tamo kud Vas gone zakleti
neprijatelji srpskog napretka u ovim krajevima. Savjest mi je nalagala da
Vam ovo nekoliko riječi napišem kao Vaš prijatelj koji žarko želi da se i u carstvujuščem
gradu Skoplju stupi makar korak naprijed. Vaši su svi zdravi i živi, ali
i tužni i premnogo tužni. Ja Vas i Milka mnogo pozdravljamo. Vaš osobiti
poštovalac Petar Kočić
37 - Pavlu Lagariću u BečSarajevo,
17. decembar 1905. Dragi moj gospodine Pavle, Poslije godine dana
jakih trzavica i lutanja, vratih se natrag u otadžbinu. Za sve to vrijeme niti sam
što radio, niti sam se s kim dopisivao. Ja vas kao svog dobrog i iskrenog učitelja
i prijatelja molim da mi oprostite što vam dosad ne pisah. Trudiću se ubuduće da
toga ne bude. Vaš zahvalni i osobiti poštovalac P. Kočić
38
- Stevi Dimitrijeviću u HilandarSarajevo, 28. decembra 1905. Mnogopoštovani
g. direktore, Tek danas dobih Vašu kartu iz Hilandara. Ja sam u Biogradu bio nekoliko
dana; ali se nisam mogao sa onim ljudima nikako sporazumjeti nego sam dao izjavu
u "Dnevnom listu" u kojoj sam izložio uzrok radi svog premeštaja. Gotovo su sve
novine napale Ristića, a osobito Žujovića, tu mizernu diplomatsku tikvu. Zatim
sam se vratio u Bosnu. Sad se nalazim bez ikakve službe u Sarajevu. Dao sam molbu
za činovničko mjesto u našem srpskom društvu "Prosvjeti", a osim toga dao sam
još i molbu Vladi da mi da koncesiju za izdavanje jednog lista. Tako je sad sa
mnom. Pozdravite gđu Danicu i Aleksu, Čiču i sve druge. Vaš iskreni poštovalac P.
Kočić
39 - Iliji Kočiću u GomionicuDragi brate, Dok sam
došao u Sarajevo, odmah sam ti pisao i poslao svoju i Milkinu sliku, i tebi i
sestri Milici. Ti mi do danas ništa ne pišeš: da li si primio pismo i sliku ili
ne! Molim te, dragi moj i mili brate, da me odmah o tom izvjestiš. Jednu
ti prijatnu vijest za se mogu javiti. Društvo Prosvjeta izabralo me je na svojoj
jučerašnjoj odborskoj sjednici jednoglasno za svog činovnika sa mjesečnom platom
od 100 forinti. Kad me skupština u junu potvrdi, ja ću biti potpuno osiguran,
i to sa 20. 000 kruna. To će mi biti kao neka penzija. Ovo je mjesto za me vrlo
podesno i dobro, jer neću zavisiti od Švabe, a to je odvajkad bio moj ideal. Što
se tiče nasljedstva iza pokojnog oca, moj dio neka je kod tebe, dok ja ne dođem
jednom prilikom tamo. Pozdravi sestru i Simeuna, oca igumana, Miju i sve druge
koji pitaju za me. Milka pozdravlja zaovu i zeta mnogo puta, kao i tebe. Ljubi te
i grli Sarajevo, 20. I 1906. Petar.
40 - Stevi Dimitrijeviću
u SkopljeSarajevo, 24. II 1906. Mnogopošt. i dragi g. direktore, Iz
Đekina pisma, koje sam danas primio, doznah da ste se povratili iz Hilendara.
Ja sam Vam prije gotovo mjesec i po dana odgovorio na Vašu kartu, koju ste mi
poslali iz Sv. Gore. Vi ste pitali šta radim, gdje sam i mislim li se povratiti
natrag u Tursku. Kao što vidite, ne mislim; ali vjerujte, da mi je to žao. Imao
sam neobične volje za rad i za požrtvovanje za našu nesretnu i kobnu narodnosnu
stvar u Turskoj imperiji. Ja sam izabran ovdje kod društva "Prosvjete" za
činovnika. Plata mi je mnogo veća nego što je bila u Skoplju – mjesečno 200 kruna.
Zatim ću imati svake pete godine povišicu od 300 kruna godišnje. Mjesto penzije
uložiće se za mene jedna premija od 20. 000 kruna u banku. Kako vidite, meni nije
ovamo loše. Neobično mi je žao i mnogo me boli što je tamošnja naša gimnazija
zatvorena. Moje je duboko uvjerenje da je tome glavni uzrok nevaljali i razorljivi
rad konzula Ristića[30] i njegovih plaćenih i dobro počašćenih mameluka,
koji tako nemilosno mrcvare našu nesretnu narodnosnu stvar u Turskoj. Meni bi
vrlo drago bilo i bio bih još i više zahvalan kad bi mi Vi barem nekoliko riječi
napisali o uzroku zatvaranja naše tamošnje gimnazije.[31] Šta
je s Vama? Beko mi piše da čak i Vas hoće da okrive što je zatvorena gimnazija,
i to onako ispod žita, jer se rad konzula Ristića i njegovih mameluka jedino i
sastoji iz podlačnog i prljavog podzemnog burgijanja. Jedino bi Vas još uljudno
molio da mi po mogućstvu stavite sve podatke Ristićevog razorljivog rada, ali one
koji njega najbolje karakterišu, ali ipak da se smiju publikovati, jer ne bih želio
da naštetim srpskoj stvari objavljivanjem kakvih nedopuštenih podataka. U interesu
je, i dužnost je svakog Srbina, da se već jednom stane na glavu toj bezobzirnoj
i otrovnoj životinji, koja tako nemilostivo upropašćuje ono što su drugi svojim
znojem i trudom podigli. Ja sam mu očitao lekciju u "Dn. listu", ali to
je malo, te mislim da ću se još jednom na nj morati vratiti. Nadam se da
ćete mi odgovoriti na ovo pismo što prije, jer mi je to vrlo potrebno.[32] Pozdravite
gđu, gospođicu Desu, gđu Danicu i Aleksu i od mene i od Milke, a i Damjana i njegovu
gospođu. Primite iskreno srpsko pozdravlje od vašeg
Petra Kočića
koji vas mnogo i mnogo poštuje i voli. Adresa: Petar Kočić, "Prosvjeta",
Sarajevo.
42 - Milki Kočić u Sarajevo(Novembra 1906) …U
Rajlovcu kod Reljeva dočekali su me svi bogoslovi, jedan je držao govor, ja sam
mu odgovorio. Kroz mračnu noć orilo se: Da živi Kočić, neustrašivi borac naroda
srpskog. Dole s tiranima zemlje naše! …
43 - Veljku Petroviću[33]
u PeštuBanja Luka, 4. I 1907. Poštovani i dragi gosp. Petroviću, ja
Vam se najdublje zahvaljujem na Vašoj punoj, toploj i impresivnoj pjesmi, koju ste
mojoj malenkosti namjenili, i u kojoj tako snažno, sa tako mnogo temperamenta,
ljubavi i topline crtate sav jad i čemer, tugu sinju i nevolju ljutu moje uže podmuklo
zarobljene i pritisnute Otadžbine. Ljubav Đure Jakšića prema Bosni jedino se s
Vašom ljubavlju može porediti! Ja sam sve Vaše radove sa osobitom pažnjom
pratio i čitao, i svi mi se, bez laskanja, neobično dopadaju. Onda nije ni čudo
što svi mi, a naročito Vaši uži zemljaci, polažemo na Vas velike nade i to potpuno
opravdano. S Vama naša draga Vojvodina dobija svog izrazitog i punog predstavnika,
a mi svi odličnog pisca i javnog radnika. Vašu lijepu pjesmu ja sam prepisao,
original zadržao sebi, a prepis poslao "Bos. vili". Gledaću da Vam što prije
pošaljem jednu svoju pripovijetku za prevod. Još Vam se jednom najsrdačnije
zahvaljujem na Vašoj iskrenoj ljubavi i prema mojoj ojađenoj zemlji i prema mojoj
malenkosti! Vaš odličan poštovalac Petar Kočić
44 - Stijepu
Trifkoviću[34] u SarajevoBanja Luka, 28. V 1907. Dragi
oče Stijepko, Šaljem ti ovu mjenicu i najljepše te molim da je potpišeš i
po momku pošalješ u Srpsku štedionicu. Ja sam već poslao Štedionici 30 kruna otplate
i 3 krune interesa. Tebe, dakle, najljepše molim za potpis, i nadam se, kao
i uvijek, u tvoju predusretljivost. Ovamo nema ništa osobito novo. "Otadžbina"
će početi u najkraćem vremenu izlaziti. O tome ću ti kroz koji dan opširnije pisati. Toplo
te i iskreno pozdravlja Tvoj odani Petar Kočić.
45 - Jovanu
Cvijiću[35] u BeogradBanja Luka, 3/VI 1907. Mnogopoštovani
gospodine, "Otadžbina" izlazi na Vidovdan, te Vas najlepše molim da nam pošaljete
ma šta bilo za prvi broj, jer Vaše ime zvoni krupno i snažno ne samo u našim zemljama
nego i u cijelom kulturnom svijetu. Vaše ime ubija naše mnogobrojne protivnike
i svjedoči cijelom svijetu da smo mi Srbi podobni da stvorimo sebi svijetlu i
sjajnu budućnost. Vaš ma najmanji prilog biće od vanredne vrijednosti za naš list,
oko koga u čvrstoj falanzi stoji grupa mladih ljudi da otpočne borbu za političke
i građanske slobode. Sa velikim nadama očekujem Vaš prilog. Vaš osobiti
poštovalac Petar Kočić gl. urednik "Otadžbine"
46 - Milki
Kočić u Banju LukuCrna kuća, 11. XI 1907. po nov. kal. 12 sati u noći Dragi
moj i mili Coco, i ja sam kao lud kad te ne vidim. O, da znaš kako mi je
ovdje tavnovati. Da si ti uza me, meni bi tako lako bilo. Ja ni o kom i ni o čem
drugom ne mislim nego o tebi. Pazi na se i na svoje zdravlje. Ja sam zdrav, ne
boli me ništa nego duša i srce za tobom. Coco, ti mene ne voliš, ja se ljutim na
te i plačem, mnogo plačem. Ti mene možda za sve kriviš što se desilo sa mnom.
Nije to sve moja krivica, jer je sve ovo moralo biti. Ja znam, ti se silno patiš
i u sebi proklinješ mene, ali nemaš pravo. Naš je narod tako ubijen i satrven jadom
i nevoljom, pa je neko morao ustati i podviknuti protiv silnih zuluma i nepravdi
koje se nad njim neprestano čine. Taj neko u ovom slučaju bio je tvoj Kočo. Oprosti
mu i zaboravi na svoje patnje, jer će te blagosiljati narod. Kako živili da živili,
– umrijećemo i iza nas će ostati svijetla uspomena da smo se žrtvovali za svoj
narod. Ja unaprijed znam da ćeš se ti na ove moje riječi gorko osmjehnuti
i prošaptati: "E moj ludi Kočo. " Zato ti dalje neću ni da nabrajam. Gledaj,
molim te, da mi "Presa" (novine) dođu, da vidim šta se radi u svijetu. Oglupiću
ovdje. Potuži se kod predsjednika na Mileca, što nije dao Stevi da uđe, i javi
to Svetozaru[36] nek metne u "Otadžbinu". Drugi put mnogo ću ti
opširnije pisati. Pozdrav tetki i svima koji pitaju za me. Žarko te
ljubi i grli tvoj zarobljeni Kočo.
47 - Milki Kočić u Banja LukuCrna
kuća, 7. XII 1907. po n. k. Subota Dragi moj i premili Coco, šta da
ti pišem, kako da te utješim u ovoj teškoj i golemoj nesreći!? Bol je moj veliki,
tuga je moja neizmjerna, Coco moj, ja nemam riječi. Mjesto riječi iz usta, teku
suze moje iz očiju mojih, teku, teku i jedna drugu sustiže! Muško srce se rasplinulo
moje u samu tugu i jad. Ja tog jada, ja te tuge ne bi tako silno osjećao da ne
mislim na nesreću koja je tebe postigla ovom mojom crnom sudbinom. U duhu ja klečim
pred tobom i preklinjem te za ljubav tvoju, jer ću izluditi. Ja vidim da je mene
svak ostavio, pa strahujem u duši da ćeš me i ti ostaviti i zaboraviti. Možda
mene i Stevo mrzi, jer on tebe neizmjerno voli. On mene zato mrzi što si ti pala
u nesreću zbog mene. Ja sam to vidio na njemu pred sudom. Ja na svojoj duši nosim
veliki grijeh, jer sam se ogriješio o te, te mi je zato dvaput teže tavnovati. Ja
sam se čisto podjetinjio. Kad je danas Lepa[37] došla, ja sam je nesvjesno
poljubio i otišao u svoju sobu, pa sam dugo, dugo plakao. Bilo mi je na duši tako
teško. Lepa je bila kao i dosad ozbiljna. Ona nije osjećala kakva je nesreća nas
dvoje, tebe i mene, postigla. Ona ne zna što to znači 12 mjeseci biti u tavnici
i 12 mjeseci biti na slobodi ali kao i u tavnici. Dragi moj i premili Coco,
ti se nemoj ništa kariti i tugovati, jer se ovo može sve nabolje okrenuti. Ako
se i ne okrene, ti budi vesela i izađi kuda ti je volja. Pazi na svoje zdravlje
i obiđi me u 15 dana makar jednom. Nemoj češće, jer će te satrti štrapac i neprestana
sekiracija radi moljakanja za ulaznu kartu. Ako moreš, izradi da mi se šalju novine.
Ako ti ko što učini nažao, ti samo meni napiši, kaži tati i mami. Stevi dakle
i Jeki, kako ih mi zovemo, da sam ih molio da te obiđu ako tetka ode. Mogla bi
i ti otići njima, da malo se prohodaš kad ti ovdje dodije. Svukud hajde i slobodno
živi, ali se uvijek sjećaj da si ti žena Petra Kočića, čovjeka koji strada za
narod i narodnu sreću, čovjeka koji u tebi i u tvojoj ljubavi nalazi svu sreću
i blaženstvo ovog svijeta!
48 - Milki Kočić u Banju LukuCrna
kuća, 13. 3. 1908. po n. k. Draga moja Milka, šta da ti pišem? Ovdje
život teče mračno i jednoliko. Što današnji dan donosi, donijeće i sutrašnji: sve
uvijek jedno te isto, i to čovjeka najviše ubija i cijedi. Mojom dušom ovladalo
je mrtvilo i čamotinja. Jedino što žalim, tebe, a drugo mi je sve ravno do mora.
Ti čuvaj zdravlje i nemoj mnogo trčkarati i moriti se radi mene. To te ja najljepše
molim. Mlijeka zasad imamo prilično dosta, a ono me drži, jer se jedino njime hranim. Kad
odležim aps, mislim malo s tobom proputovati po Italiji, zato štedi to malo novaca
i nemoj se za me brinuti niti što kupovati, jer ja ne smijem ništa primiti. Osim
toga, ako odem u D. T. (gledaću da što napišem, pa bih od toga) mogao nešto dobiti. Javi
mi šta ima napolju i kako stoji sa "Otadžbinom". Pozdrav Lepoj, a tebe grli
i ljubi tvoj robijaš P. K.
49 - Milki Kočić u Banju LukuDonja
Tuzla, 2. IV 1908. po n. k. Draga moja Milko, znam da će te interesovati
kako sam doputovao u Donju Tuzlu i kako mi je u ovamošnjoj tavnici! Da bi po mogućstvu
što savjesnije i besprijekornije zadovoljio tvoju želju i radoznalost, javljam ti
o svemu potanko i detaljno. Nenadano, u 2 sata poslije podne 27. III po n.
k. javi mi kerkermajstor g. Gržeta da se spremim na put. U 3 sata izbi u avliju
Crne kuće kočijaš Miško sa zatvorenim fijakerom, a u 3 I/4 dođoše dva žandarma
sa puškama, na kojima su se u suncu prelijevale oštre i šiljaste bajonete. Pošto
su me svega, kao običnog razbojnika, pretresli, naperiše na me puške, i jedan
od njih očita jednu kratku molitvicu, koju oni čitaju pri svakom ekskortiranju.
Zatim smo sjeli u zatvoren fijaker i krenuli na željezničku stanicu. Kad
smo prolazili kroz čaršiju, svijetu je odmah upao u oči zatvoren fijaker koji
je dolazio od Crne kuće, i kroz čije su se otvore sa strane sjaktile žandarske
bajonete. Mnogi Srbi pravoslavni i muslimani opaziše me u kolima među žandarima,
poskakaše s ćepenaka i iz dućana, pozdravljajući me i dovikujući: "Sretan put!
… Oćeraše Kočića žandari u Donju Tuzlu! …" Žandari se, pored, svega svog
carskog pusata, uznemiriše, i ja osjetih kako se svijet iza fijakera skuplja. Čuo
se žagor i žuborkanje, iz koga su se jasno mogli razabrati povici srdžbe i ogorčenja:
"Kako to tako bi iznenada?! Žandari sa puškama i bajonetima i taj nekakav "časni
zatvor!" – uzviknuo je neko iza kola. Kad smo prispjeli na željezničku stanicu
s one strane od Okružnog suda, čekaonice su bile već prepune svijeta, ali su vrata
prema peronu bila sva zatvorena. Na peronu je bilo samo željezničko osoblje, žandarski
vakmajstor i nekoliko prljavih pandurica sa baščaušem Berberovićem na čelu. Kroz
10 minuta voz se krenuo. Vođa patrole bio je jedan zalizan, zaguljen, neuk
i plašljivo-zvaničan kapralica, koji mi je svojom prekomjernom i neopravdanom žandarskom
nametljivošću i opreznošću u putu silno smetao i dosađivao. U Prijedoru nas
je – ne znam zašto – dočekao zloglasni predstojnik sa svojim butrastim, fratarskim
licem i sa svojom ljutom komordžijskom vojskom, koja se je sastojala od četiri pandura
islamskog zakona sa peksinavim odijelom i visokim masnim fesovima, koji su tako
jako na osmanlijsku devriju naličili da se nisam mogao uzdržati a da ne prsnem
u grohtan smijeh – pored sve moje muke. Vrga[38] nas je pratio do Sunje,
i tu se negdje izgubio. Uz put u vagonu sretao sam se sa mnogim poznanicima,
koji su me nudili raznim ponudama, ali je sve to plašljivo-zvanični kapralica službeno
odbijao, pozivajući se stalno i neprekidno na propise o ekskortaži. U našem smo
Brodu čekali gotovo dva sata i u rano svitanje krenuli smo se dalje. Tu, u Brodu,
popio sam crnu kavu, kad je kapralica, zaguljeni švapski kapralica, otišao da izvadi
karte. Tu mi je kavu ponudio jedan trgovac iz Zavidovića. Neće biti bez
interesa, nadam se, da ti ukratko ispričam jednu zanimljnvu scenu između mene i
jednog pravog Švabe, koga u životu nikad nisam vidjeo. To je bilo u Doboju,
gdje takođe voz podulje stoji. Kad smo se krenuli u Donju Tuzlu, doletje jedan
star Švabo na prozor moga kupea. (Sigurno je od nekog čuo ko sam i kuda putujem.)
On mi pruži jednu bočicu rakije i zemičku, ali ga kapralica neuljudno službeno
odbi. To mu je bilo vrlo teško, pa ljutito dobaci ukočeno-zvaničnom žandaru: "Der
Hernn kenn` ich. Er is kein gemeiner Verbrecher!" (Poznajem ja gospodina. On nije
prost zločinac). "Ja, mein Herr, promrmljah ja kroz zube – so sicht die custodia
honesta einer hohen Landesegierung fur Bosnien und die Herzegovina! " (Da, moj
gospodine, taka ti je to custodia honesta bosanske vlade!) Dobroćudni Švabo
ode pokunjen u svoj kupe, psujući žandare i još nekog: "Ein Chefredacteur und die
hubshen bosnischen Gendarmen" (Glavni urednik i lijepi bosanski žandari!). U
12 sati 28/III stigli smo u Donju Tuzlu, gdje nas je dočekao Simo i kerkermajstor,
kome su me žandari zdrava i čitava predali. Iza toga je odmah Simo[39]
došao u tavnicu i tu smo se sporazumjeli za jelo i druge stvari. Jelo mi dolazi
iz neke kafane i sad zasad dobro je. Tog istog dana uveden sam svečano u
sjajne prostorije custodia honeste, koje su se sastojale iz jedne sobe sa jednim
prozorom. Zidovi sobe prljavi su, nečisti i izrovani, te su na me učinili nemio
i odvratan utisak. S lijeve strane vrata, kad se uđe, stajala je stara, izanđala
i Lehnsthul-a, koja je nemilosrdno zaudarala na tavnički trulež. Malo dalje prema
prozoru prost, napukao kancelarijski orman, a iza njega, upravo do prozora, uzdigao
se tavnički, bolnički krevet kao djetinji grob od gvožđa, crn i zarđao, da ga je
strahota bilo pogledati! U njemu jedna tvrda slamnjača sa dekom i dva tvrda jastuka
kao kamen, – to je sve. S desne strane prozora pružio se iskrzan i iskrhan podugačak
"dnevničarski" sto, prekriven debelim papirom. Kraj stola bijedno i tužno drijemaju
dvije tavničke stolice, jedna stara a druga polovna. Do stola se diglo jedno strašilo,
račvasto i raskrečeno, za koje kerkermajstor reče da se zove klajderštok (za haljine).
Ja sam mu vjerovao. Kako vidiš draga moja Milko, sve staro, izanđalo, zarđalo,
skrpljeno i skupljeno sa sviju božjih strana! Eto, to ti je, ako počem nisi znala,
custodia honesta bosanske vlade. Kad ti još dodam da sam uvijek pod ključem
osim sat prije podne, a sat poslijv podne, onda možeš pojmiti kako mi je. Ni s
kim se ne sastajem, niti se smijem sastati ni riječ progovoriti. Kad šećem, uvijek
mi je jedan ključar ili pred očima ili za leđima. To me tako nervozira da me do
ludila dovodi. G prezidentu[40] sam u dva maha izjavio da bih se želio
vratiti natrag u Crnu kuću i obući robijaško odijelo, jer bi mi bilo mnogo lakše
nego ovdje. Po svemu izgleda da ovamo neće doći niko više. Stefanoviću[41]
neće priznati ovog vajnog "časnog zatvora", a Radulović[42] je valjda
svoju kaznu odležao. Tako ću ja ostati sam kao kakav zarobljenik na kakvom osamljenom
ostrvu. Ako je Ugrenović dobio "Srp. knj. zadrugu", neka mi odmah pošalje
sve knjige ovog šesnaestog kola, u kojem su i moje pripovjetke izašle. Ti
pričekaj do 1. maja po n. k., da vidimo šta će biti sa onom raspravom na Vrh.
sudu, pa bi onda mogla doći. Vidiš kako ja živim. Ti kako živiš, ne znam,
jer mi ništa ne javljaš. Pazi dobro na zdravlje i sjećaj me se. Ja novine
slabo ili gotovo nikako ne dobijam, te ne znam šta se u svijetu događa. Piši mi
šta će biti sa zatvorenim odborom i da li su i oni predani vojnom sudu. "Otadžbina"
je sigurno prestala da izlazi? Šta radi Svetozar? Pozdravi sve, a naročito Stevu,
Jeku, Ljeposavu, Vukicu, Stevana i svu rodbinu. Drugo zasad ništa. Toplo
te i iskreno pozdravlja Tvoj Petar Kočić.
50 - Milki
Kočić u Banju LukuDonja Tuzla, 20. IV 1908. po n. k. Draga moja Milko, sretno
sam se povratio ovamo. Uz put, i tamo i otuda, nije mi bilo, što se tiče oružane
pratnje, neugodno i teško kao kad su me prvi put otuda banjolučki žandari sproveli.
Ovi donjotuzlanski žandari postupali su sa mnom vrlo lijepo i uljudno. U prvom redu
za to imam da zahvalim ovdašnjem g. predsjedniku Okružnog suda, koji je žandare
preko njihovog starješine uputio da sa mnom čovječno i uljudno postupaju. Osim toga
i vođa sadašnje patrole bio je prilično obrazovan i vješt čovjek u ekskortiranju,
pa mi je i sa te strane mnogo olakšano. U putu mi je dopustio i da pijem i da
pušim. Zato sam i mogao primiti kao čast od jednog nepoznatog čovjeka ponuđeno
piće i cigarete u Prijedoru. I gazda Jako Mevorah, najbogatiji Jevrejin u Prijedoru,
nudio me je pićem, ali sam to uljudno odbio, jer nisam mogao piti. Danas
mi je dolazio Simo i pitao me da li mi što treba. Kazao sam mu, po tvom savjetu,
da mi donese samljevene kave, pošto imam mašinu. Tvoj paket do D. Tuzle nisam
otvarao, jer nisam bio gladan, ali sam otvorio gazde Mitra[43]. Bogami,
lijep mi je poklon učinio. Hvala mu! I pismeno ću mu se zahvaliti što je danas. Meni
sad zasad ništa ne treba. Samo ti mogu reći da me je ovaj put, dugi put, ipak
dosta umorio i da mi je vrlo teško pao ponovni rastanak od tebe i od naše Banje
Luke. Volio bih da nisam morao ni dolaziti. Meni je naša Crna kuća postala kao
moja rođena kuća, i ja se u njoj ne osjećam kao zatvoren. Ova, pak, donjotuzlanska
tavnica mrtva je i puna čamotinje kao kakva zarobljena i porobljena zemlja, kojoj
bi moglo biti ime i Bosna. Badava, mi se Krajišnici ipak u nečem razlikujemo od
naše posavske braće, koja su vrlo pogodan i podesan elemenat za robovanje i tavnovanje. Ti
bi mogla doći jednom ovamo sa Stevom, da se vidimo. To bi mi vrlo milo bilo. Vrlo
mi je žao što se ne mogoh vidjeti sa Stevom i Jekom. Siromah kerkermajstor, pored
sve svoje dobre volje nije smio dopustiti da se vidimo. To mu ne treba za zlo uzeti,
jer je on vršio samo svoju dužnost. Piši mi i javi kad ćeš doći. Još bih
ti nešto pisao, ali ne mogu, jer znaš da sva moj pisma idu preko cenzure. Pozdrav
Lepoj, Svetozaru i dr. Tebe pozdravlja toplo i iskreno tvoj odani Petar. P.
S. Što se tiče domaćih poslova, ti radi po svojoj volji i uviđavnosti, jer si mnogo
praktičnija od mene. Ja ti neću u tome ništa prigovarati kao ni dosad. Javi mi
šta ima novo sa onim beterima u gradu. Ja ću danas pisati g. Dimoviću[44]
da me zastupa na Vrhovnom sudu i da traži eventualnu odgodu nastupa kazne, kako
bih 22. juna izišao iz zatvora. (Vidio D. T. 2I/4. 08. Vasović.)
51
- Milki Kočić u Banju LukuDonja Tuzla, 12. V 1908. po n. k. Draga
moja Milko, Znam da uvijek sa nestrpljenjem očekuješ od mene pismo. Sama znaš
da ti ništa novo nemam javiti, jer je u zatvoru uvijek i neprekidno sve staro. Prekjuče
sam dobio jednu vijest od Svetozara, koji je ovdje bio i pohodio me. On kaže da
je Stevo Stefanović pušten na slobodu jer je odležao prvu kaznu od tri mjeseca.
Zatim mi Svetozar reče da će Stefanović ostale svoje kazne izdržavati ovdje, jer
je i njemu priznata custodia honesta. Dalje Svetozar veli da će Stefanović ovamo
doći na 1. juna po novom kal. Ta me je vijest unekoliko obeselila, jer neću biti
sam. Još sam sa Svetozarom razgovarao o svojoj ovamošnjoj hrani i trošku
i zamolio sam ga da od starog odbora "Otadžbine" traži s tobom zajedno da barem
za me plate hranu kad mi ne daju cijele plate. To ti s pravom od njih traži
i nemoj da bi se ponizila pred tim ćiftama, kojima je novac i Bog i Otadžbina.
Ako ne mogneš kod njih ništa uspjeti – to ne čini ništa. Glavno je da čovjek čuva
svoj ponos. Ja da svog ponosa i karaktera nisam čuvao, sigurno ne bi ovdje danas
ležao, nego bih se provodio i veselio u slobodi. Ja sam Svetozaru kazao
da on sa Simom Erakovićem ovdje vidi račun i da ti ga ponese. Zato ti od ono para
što sam dobio od Akademije nauka pošalji Simi onoliko koliko mu je potrebno da
isplati moju hranu i ostale sitne troškove. Simo mi je glave valjao i da njega nije
bilo, ja bih se u svačem grdno napatio. Pošto je Stefanović pušten na slobodu,
iako ima još nekoliko kazni da izdrži – to se i ja nadam i tvrdo držim da će i
mene na 22. juna, dakle kroz 40 dana pustiti na slobodu. I ta me je vijest o Stefanoviću
unekoliko raspoložila, te željno i nužno očekujem da ću vidjeti svoju malu kućicu,
tebe, Lepu, Jeku i sve druge, kojih sam se mnogo i premnogo zaželio! Pozdravi
sve, a naročito Stevu, Jeku, Ljepu i druge koji se mene sjećaju. Tebe toplo
i iskreno pozdravlja tvoj Petar. (Vidio D. T. 13/5. 08. Vasović.) Koliko
budem u četvrtak 14. maja osuđen, javiću ti telegrafski. Da li je Ilija
ikako dolazio?
52 - Milki Kočić u Banju LukuDonja Tuzla, 24.
V 1908. po i. k. Draga moja Milko, pisao sam g. Dimoviću da se zauzme
kako ne bih odmah morao nastupiti ovu drugu nepravednu – tako nepravednu da vapije
nebu za osvetom – kaznu. Isto sam tako upravio jedno pismo i na Glavni odbor Srp.
nar. organizacije, na ruke gosp. Dušanu Vasiljeviću[45], potpredsjedniku.
Vrlo sam radoznao hoće li štogod Organizacija, odnosno njen Gl. odbor, smjeti preduzeti
u ovoj mojoj stvari. Ja sumnjam, ali nisam nikako mogao propustiti priliku da ne
opipam puls ministrovih štićenika*. Piši mi koliko je Kondić[46]
osuđen. Da li će Svetozar ovamo ili će u Crnu kuću i da li je već dobio poziv
da nastupi kaznu? Ja sam zdrav i želim vama svima mnogo zdravlja i sreće. Sve
vas, a naročito tebe, iskreno i toplo pozdravlja i grli vaš Petar.
53
- Stevi Vukmanoviću u Banju LukuDonja Tuzla, 27/V 1908. Dragn moj
Stevo, Možda ti je Milka već kazala da sam još osuđen 15 mjeseci. Moliću
da odmah ne nastupim kaznu jedino zato da uredim domaće stvari i da Milki olakšam
život za vrijeme mog tavnovanja. Mene sloboda lično mnogo i ne veseli, jer izvan
tavnice imam vrlo malo prijatelja. Jedna ličnost, za koju sam držao da mi je prijatelj,
rekla mi je: ’Jedva čekam da odeš u haps. ’ Te mi riječi nikad ne silaze s uma,
i mnogo žalim na tog svog prijatelja, zato što mi se i pored ovih riječi predstavlja
velik prijatelj. Mogu ti javiti da sam zdrav, a drugo što bog i Švabo da. Pozdrav
svima kod kuće od vašeg Petra (Cenzurisano: D. Tuzla, 28/V 08. Potpis.)
54
- Milki Kočić, u Banju LukuDonja Tuzla, 28. V 1908. Draga moja Milko, vraćam
ti potpisanu mjenicu i molim te da je urediš kako znaš i umiješ. Pisao sam ti
već kartu da sam se obratio g. Dimoviću i g. Vasiljeviću da se zauzmu za me kako
ne bih morao odmah nastupiti kazne. Da li ću od tog imati uspjeha, još ti ne mogu
ništa javiti. Od Vrhovnog suda još mi nije došla osuda. Moja bolest nije
bog zna šta. Prezebao sam u aprilu u ovoj odurnoj sobetini, pa me bole leđa i
žigaju noge. To je sve, i to nije opasno, nego je neprijatno i teško trpjeti.
Ljekaru se ja carevom ne obraćam živ ni za kakvu pomoć. Nemam povjerenja ni u znanje
ni u savjesnost. Inače je ovdašnji ljekar dobar čovjek i vrlo uredno pohodi tamnicu. Zna
li se po koliko su oni u gradu osuđeni? – Primio sam blesavo sočinjenije onog božjeg
zvekana. Glup on, pa mu glupo sve što je njegovo. Više ti nemam šta da pišem.
Niučem ne oskudjevam, jer sama znaš da sam ja s malim zadovoljan. Mnogo te
i odano pozdravlja Tvoj Petar.
55 - Milki Kočić u Banju LukuDonja
Tuzla, 8. VI 1908. po n. k. Draga moja Milko, prekjuče sam predao
na Vrhovni sud molbu radi odgode nastupa kazne i nadam se da će mi se ova molba
povoljno riješiti. Tako ću, možda, moći na 22. juna biti na slobodi. Molim te,
pošalji mi odmah moje ljetno odijelo, ako je čitavo i čisto, jedan par čarapa, dva
rupčića, jednu košulju i jednu mašnu, jer mi se ova pokvarila. Moj je veš gotovo
sav neopran. Šta ima tamo novo? Kako je Stevo, Jeka i djeca? Šta radi Ljeposava?
I jeste li svi zdravi? Kod mene nema ništa novo. Samo me noge strahovito
žigaju, naročito pred kakvo vrijeme. Sve vas toplo, a naročito tebe, pozdravlja
i grli vaš Petar. Osim ostalog, pošalji na moju adresu 30 kruna za
put, ako me puste; ako ne puste, imaće se u što potrošiti.
56 - Milki
Kočić, u Banju LukuD. Tuzla, 22. VI 1908. po n. k. Draga moja Milka, dok
sam primio odijelo, 30 kruna i druge poslane stvari, htio sam ti pisati prema
jednom Dimovićevom pismu da mi neće uvažiti molbu za odgodu kazne, koju sam danas
teška srca i sa jednim nemilim očajanjem morao nastupiti. Dakle, kaznu od 15 mjeseci
nastupio sam i izlazim dogodine (1909) 22. septembra. Zbog neprekidnog i
nezakonitog samotnog zatvora, zbog grubog i neotesanog vrijeđanja od strane ovd.
kerkermajstora i zbog toga što mi ne daju ni s kim razgovarati, saopštio sam danas
gosp. prezidentu da ću stupiti u štrajk gladovanja (Hungerstreik).
Gosp. prezident mi je obećao da će o ovoj mojoj odluci pisati vladi i ujedno mi
je savjetovao da odustanem od svoje namjere dok od vlade ne dođe odgovor. Ja sam
na to pristao. Na ovaj očajni korak nagnala me je neizmjerna duševna patnja vječitog
ćutanja i samoće. Čisto sam i ogluvio i onijemio od neprekidnog ćutanja. Ako
mi se ne dopusti da razgovaram s kim bilo i ako i dalje ostanem u sobi pod ključem
sam, ja ću se umoriti glađu, jer volim i umrijeti pri čistoj svijesti nego da
poludim. Danas sam neobično raspoložen i više ti ne mogu pisati. Pozdravi
sve, naročito Lepu. Tebe toplo pozdravlja i grli tvoj Petar.
57
- Milki Kočić u Banju LukuDonja Tuzla, 1. jula 1908. po n. k. Draga
moja Milko, primio sam tvoju kartu, i vidim da ste se sretno povratili kući.
Hvala i tsbi i tati na posjeti! Simi ću pisati što je sutra da se pobrine
za stan. Sama si bar unekoliko mogla uvidjeti i osjetiti kako je ovdje i
kako zagušljiv vazduh struji u kerkermajstorovoj kancelariji, onako pa ruski! Ne
može nikako lijepo biti niti može na čast služiti današnjoj modernoj upravi u našoj
zemlji da se književnici tuku i vrijeđaju. Za sebe mogu reći da bi mi mnogo
lakše bilo da me ne turiše u političke krivce. Čak mi je zabranjeno da ne smijem
ni sa ključarima koju riječ izmijeniti. I to u zakonu stoji! Ali sve će biti
i proći. Pozdrav tebi i Ljepoj od vašeg Petra, koji vas željno iščekuje. NB.
Pročitao sam šesto izdanje "Jazavca pred sudom". Na žalost, našao sam mnogo štamparskih
pogrešaka, koje kvare smisao; inače je ovo izdanje prilično ukusno i lijepo.
58
- Milki Kočić u TuzluDonje Soli, 18. jula 1908. Dragi moji i mili
Coco, predajem ti ovo pismo za Ameriku i književni oglas "Jazavac pred sudom".
Pismo za Ameriku, kao i ono prvo, prepiši i pošalji. Za književni oglas "Jazavac
pred sudom" mogla bi se dogovoriti sa Simom i poslati ga u novine. U isto vrijeme
mogla bi s njim zajedno pisati kojoj štampariji da štampa sedmo izdanje. Ako ti
ne bi htjela sa Simom to učiniti, onda bih ja mogao pisati kojoj štampariji za
štampanje, i to bih morao učiniti preko suda. Uostalom, mi ćemo se još o tom usmeno
dogovoriti. Dragi moj i mili Coco, ja sam se tebe mnogo, premnogo zaželio.
Ti nemoj žaliti novaca i nemoj se patiti. Kao što god meni činiš, čini i sebi
i Ljepoj. Po svemu izgleda da ja nemam nikog na ovom svijetu nego vas dvije. Ja
se tebe uvijek sjećam, i u danu i u noći, i uvijek na te mislim, Tebi bi možda
mnogo lakše bilo da si ostala u Banjoj Luci, jer ovdje nemaš nikog poznatog, pa
ti je vrlo teško. To ja vrlo dobro znam, pa mi je teško što se zbog mene patiš
i mučiš, ali će sve biti i proći. Pozdrav Ljepoj. Tebe žarko i iskreno
ljubi i grli tvoj zarobljeni Petar. Meni je tvoje jelo vrlo dobro i
slatko, pa otkad si došla, ja sam se mnogo i duševno i tjelesno oporavio. Samo
tebi to imam da zahvalim.
59 - Milki Kočić u Banju Luku(Iz Tuzle,
1908.) …Zapamti dobro ovo: kao što god u gustoj pomrčini ne možeš naći svjetlosti,
isto ćeš tako uzalud u zemlji bez Slobode tražiti Pravdu. Sloboda je sveta i uzvišena
majka Pravde. Bez Slobode, bez majke svoje, Pravda se pretvara u jednu običnu
kurvetinu putaru, koja po širokim carskim drumovima truje i zaražava nevine, oduzimajući
im podmuklo mladost, svježinu i zdravlje!…
60 - Dr Karlu
Paču u SarajevoBanja Luka, 17. juna 1909. Veleučeni Gospodine, primio
sam vaše mnogocijenjeno pismo od 14. VI o. g. Vaše priznanje kao jednog odlična
naučenjaka da sam svojim površnim prikazom Kečetovih "Istorijskih uspomena" učinio
nešto za proučavanje prošlosti Bosne i Hercegovine, i suviše je laskavo i od moje
strane ničim nezasluženo. Ovo, veleučeni Gospodine, izvolite uzeti ne kao običnu
frazu lažne skromnosti, nego kao moju stvarnu i istinsku ispovjest. Možda će Vam
biti unekoliko i poznato da se ja poglavito bavim lijepom književnošću, te prema
tome ne osjećam u sebi ni najmanje sposobnosti da bih mogao stupiti među Vaše vrijedne
i učene saradnike. Ja se samo kao amater interesujem prošlošću svoje otadžbine
kao i svaki čovjek kome je draga njegova rođena gruda, i koji istinski želi da
dozna pravu i ničim nepomućenu istinu o prošlim događajima. Prema Vašem
traženju šaljem Vam "Jazavca pred sudom" (izd. VII). Mnogo žalim što nemam pri sebi
drugih svojih radnja, ali ću biti slobodan da Vas uputim gdje bi se eventualno
mogle dobiti. To su sve omanje pričice i izašle su pod naslovom "S planine i ispod
planine", I, II i III sveska, pa mi se čini da bi se jedino mogle nabaviti u knjižarnici
Svetislava Cvijanovića, Biograd, Knez Mihajlova ul. 15. Primite,
veleučeni Gospodine, izraz odličnog poštovanja. Petar Kočić
61
- Nikoli T. Kašikoviću u Sarajevo(Iz Banje Luke – nedatirano iz 1909) Dragi
moj Nikola, šaljem ti za "Vilu" ovu narodnu pjesmu "Rajko od Zmijanja i Kraljević
Marko". Ona je zanimljiva i dostojna da se štampa koliko zbog svoje ljepote, toliko
i zbog toga što je u njoj opjevan jedan bosanski vlastelin. Ispitivači naših
narodnih junačkih pjesama jednoglasno su konstatovali da nema narodnih pjesama
o bosanskim vladarima i bosanskoj vlasteli, kao ni pjesama iz županskog doba.
Izgleda da će to njihovo mišljenje pasti, jer sam ja, baveći se ljetos antropogeografskim
proučavanjem oblasti Zmijanje, naišao u narodu toga kraja na pjesme koje pjevaju
o bosanskom vlastelinu Rajku ili, bolje, Ratku, po kome je i prozvano selo Ratkovo,
najveće srpsko selo u Bosni i Hercegovini. Uveliko sam zadovoljan što će
ovo pitanje staviti na dnevni red naša "Bosanska vila". Primi bratski pozdrav. Tvoj
Petar Kočić Banja Luka.
63 - Nikoli T. Kašikoviću u SarajevoBanja
Luka, 2. septembra 1909. po st. Dragi Nikola, šaljem ti za "Vilu" i
ovu drugu pjesmu o Rajku od Zmijanja. Ja se trudim da sve narodne pjesme o njemu
skupim i u "Vili" našoj odštampam, pa ću onda napisati opet u "Vili" jednu raspravicu,
koja će biti vrlo zanimljiva jer će se donijeti nešto novo u proučavanju naših narodnih
pjesama. U tom pogledu "Vila" je stekla velike zasluge, to joj ne može niko poreći.
Donošenjem ovih pjesama ona će samo još više podići svoj ugled, jer su one nešto
novo. Mogao bi u 17. broju i ovu pjesmu štampati. Tvoj Petar Kočić
64
- Jovanu Cvijiću u Beograd(Banja Luka, septembra 1909) Mnogopoštovani
i dragi g. Cvijiću, Onu sam malu stvarčicu Kroz Zmijanje bio slobodan
posvetiti vama i bez vašeg pitanja kao spontani i srdačni izraz zahvalnosti prema
vama jer ste me u jedno vrijeme materijalne nevolje pomogli, a još više zbog toga
što ste mi otvorili oči za jednu korisnu stvar. Duboko žalim što nisam po struci
geograf i istoričar, jer bi bolje i savjesnije mogao ispitati ovu zanimljivu oblast
koja ima tako poetsko ime "Zmijanje". Ja sam ušao u jedan zanimljiv muzeum – na
svakom koraku sretam sve nekakve znake starine. – – – – – – – – – – – –
– – – – – – – – – – – – – – – – – (Nedovršen koncept odgovora) Petar
Kočić
65 - Milanu Saviću[47] u Novi SadBanja Luka,
25. XI 1909. Pošt. i dragi Gospodine, tek danas dobih od mog prijatelja
gosp. dra Glušca Vašu dopisnu kartu, jer je bila zalutala u ovdašnju Veliku Realku,
pošto ste Vi metnuli moje zanimanje profesor, a ja to nisam, na žalost, iako imam
svu kvalifikaciju za to mjesto. Ne da mi bosanska vlada. Šaljući Vam spisak
ili poziv na pretplatu, iz koga ćete moći sve vidjeti, najljepše Vam se zahvaljujem
što ste se dragovoljno primili tako teške i neblagodarne rabote kao što je to skupljanje
pretplate na srpsku knjigu. Još jednom iskreno hvala! Primite srp. pozdrav. Petar
Kočić
66 - Gliši Elezoviću[48] u SkopljeBanja Luka,
30. XI 1909. Dragi moj Glišo, tvoje su se emšerije sjajno pokazale,
a ti još sjajnije! Živio i ti i tvoje krotke emšerije! Primio sam 61 krunu
za 68 pretplatnika, a prema tvojoj želji poslaću ti 100 komada, dok knjiga ne izađe
iz štampe, i to koli brzovozno. Dragi moj Glišo, ja ti se najsrdačnije
zahvaljujem na tvojoj dragocjenoj predusetljivosti i trudu oko skupljanja pretplate.
Pozdravi mi, molim te, sve tamošnje moje poznanike. Neću ih ovdje nabrajati, jer
na brzu ruku pišem zbog oskudice u vremenu. U spisku pretplatnika ne vidim, na
žalost, poznatog hotelijera gospodara Mladena Popovića. Šta li je s njime bilo,
da nije iščezaja ot Skopje? Opet mi ga pozdravi ako imaš s njime živozdravo. –
Mene zaista tamošnje stvari zanimaju i već unaprijed znam da sve ne ide u redu.
Tako je i ovamo. Dragi moj Glišo, javljam ti da od Nove godine 1910. izdajem
književni i prosvjetni list Razvitak ovdje u Banjoj Luci i najljepše te molim
da mi budeš u gajretu sa saradnjom. Biću ti zahvalan. Toplo te pozdravlja
tvoj odani P. Kočić
67 - Marku Maletinu[49] u Novi
SadBanja Luka, 13. XII 1909. Dragi i poštovani gospodine Marko, primio
sam od Vas današnjom poštom 55 kruna u ime pretplate na "Jauke sa Zmijanja", pa
Vam se najsrdačnije zahvaljujem na Vašoj dragocjenoj prijateljskoj usluzi i trudu
oko skupljanja pretplate! Knjiga će ući u štampu početkom našeg decembra, i dok bude
gotova poslaću Vam s molbom da ih razdijelite među pretplatnike. Još Vam
jednom srdačno hvala! Što se tiče Omladinske Statistike, ja sam pitao dra
Glušca, i on mi reče da njihov direktor, dr Protić, ne dopušta da se postavljena
pitanja podijele među đake. Ja sam zamolio dra Glušca da on privatno razda spiskove,
i on mi reče da će gledati da to po mogućnosti učini. O toj stvari toliko Vam
zasad mogu javiti. Primite iskreni srpski pozdrav od Vašeg odanog Petra
Kočića.
68 - Aleksi Šantiću[50] u MostarDragi Aleksa, poslao
sam ti molbu za saradnju u našem skromnom "Razvitku". Svetko[51] mi
je javio da si primio poziv i da si mu rekao da ćeš nam poslati jednu pjesmu o
težaku. To je mene vrlo obradovalo, pa svaki dan očekujem na tvoju pjesmu, jer
bih želio da nam baš ti napišeš pjesmu koja bi izašla u prvom broju "Razvitka". Ja
te ponovo najsrdačnije molim da nam ispuniš molbu i što prije pošalješ pjesmu. Obećali
su nam saradnju g. dr Cvijić, dr Skerlić[52], Živojin Perić[53],
dr Tih. Đorđević[54], Pavle Lagarić, Veljko Petrović i mnogi drugi. Nećeš
biti, dragi Aleksa, u rđavom društvu, kako vidiš. Pozdrav Svetku. Toplo
te pozdravlja tvoj P. Kočić. Banja Luka, 20. XII 1909.
69
- Aleksi Šantiću u MostarDragi Aleksa, Primio sam tvoju krasnu i
jedinstveno lijepu pjesmu "Na njivi", na čemu ti se najsrdačnije zahvaljujem. Meni
je žao što si ti mogao i pomisliti da sam ja na tebe ili Svetka u onom pismu iz
Crne kuće mislio. Bože sačuvaj! Kao i ovdje, tako isto i u Mostaru ima rđavih
ljudi i muzevira. Na te rđave ljude i muzevire ja sam mislio. Meni je jedan čovjek
iz Mostara pričao da su se neki "političari" veselili kad sam ja uhapšen. To Svetko
ne da reći. Tvoja će pjesma, dragi Aleksa, izaći u ovom prvom broju, i gledaću
da ne bude nijedne štamparske pogreške. Toplo te i iskreno pozdravlja tvoj
odani Petar Kočić. Banja Luka, 26. XII 1909.
70 - Svetislavu
B. Cvijanoviću u BeogradBanja Luka, 3. I 1910. Dragi gosp. Cvijanoviću, Zbog
prevelike nagomilanosti poslova u zagr. "Srp. štampariji", gdje se štampaju, "Jauci
sa Zmijanja" moći će tek izaći početkom februara po n. k. Teško je deverati sa
našim štamparijama – naročito kad je ovako daleko. Srdačno vam hvala na
čestitki. Vaš odani Petar Kočić
71 - Petru Mirkoviću[55]
u ZenicuBanja Luka, 5. II 1910. Mnogopoštovani i dragi gosp. Mirkoviću, Primio
sam od gosp. Kovačevića vaše cijenjeno pismo, i ono me je vrlo obradovalo. Ja vas
lično mnogo cijenim i poštujem, kao i vaš dosadašnji književni i prosvjetni rad.
Ono što vi iznosite u svojoj priči "Sirota – pa vezir", osim nekih malih razlika,
slaže se sa onim što sam ljetos zabilježio na Zmijanju, oblasti u kojoj se nalazi
Banjica, ili, bolje reći, Ratkovo, jer je Banjica jedan dio sela Ratkova. Pitate
dalje ko je to što skuplja podatke o Gavri Vučkoviću Krajišniku. To je moja malenkost.
Gavro je neobično zanimljiva i zaslužna ličnost koju treba trgnuti iz zaborava.
Za osudu bi bilo da se ne nađe nijedan Krajišnik koji bi to učinio. Iz ljubavi
i pijeteta prema njegovoj dragoj sjeni, ja sam se dao na mučni i teški posao da
ga otrgnem iz zaborava, jer je on to, kao iko, zaslužio u punoj mjeri. Kad
sam pokrenuo na Krajini sa drugovima "Razvitak", molio sam gosp. protu Kovačevića
da vas, kao svog starog i dobrog druga, zamoli da nam što za "Razvitak" o Gavri
napišete, ili da nam izvjesne podatke o njem stavite na raspolaganje, jer sam čuo,
i od njeg i od mnogih drugih, da vi najbolje poznajete Gavru i njegova djela. Gosp.
proto je to zaboravio, dok nas evo sad, ne podsjeti vaše cijenjeno pismo u kome
pišete da imate jednu rukopisnu Gavrinu knjigu od 50 tabaka. Veliku bi uslugu učinili
našoj Krajini i odužili bi se na najljepši način sjeni pokojnog Gavre kada bi za
"Razvitak" poslali jedan odlomak iz tog Gavrinog rukopisa, koji je, kako pišete,
vrlo zanimljiv. Mogli bi poslati cio rukopis, pa bih ja izvadio ono što je najzanimljivije.
Ja bih sigurno mogao učiniti kod "Kolarčeve zadužbine" u Beogradu, ili kod kog
drugog književnog fonda, da se ta Gavrina rukopisna knjiga štampa. Prihod
bi pripao vama, tj. ako bi ga bilo, a nadam se da bi ga bilo. Molim vas
najljepše da mi javite o ovoj stvari vaše cijenjeno mišljenje i da me izvijestite
i o čemu drugom što se odnosi na ličnost Gavrinu. Biću vam za tu bratsku uslugu
vrlo zahvalan. Nadam se da će to učiniti čovjek koji veli: "Letim i ja svojima
pomoći da lašnje do opšte želje mogu doći". Uvjeren sam da ove riječi nisu naprazno
bačene. Mnogo vas poštuje i pozdravlja vaš odani Petar Kočić urednik
"Razvitka".
72 - Živku Nježiću[56] u ZagrebBanja Luka,
15. III 1910. Dragi moj Živko, mogu ti javiti da te je Okružna skupština
Banjaluka od 7. III 1910. postavila za posl. kandidata Sana–Ključ, a ja sam postavljen
za izborni srez banjalučki. Sve tačke programa osim prve ja sam potpisao,
i ja ću biti kao divljak. K. Majkić[57] je postavljen za Bos. Krupu–Cazin.
Ti programa ne možeš mijenjati, nego samo primiti ili odbiti pa se kandidovati
kao divljak, ako je po volji. Na Sani možeš prodrijeti, uzdam se, pa primio program
ili bio divljak. Policija traži za "Razvitak" kauciju od 3000 kruna, pa sam u velikoj
neprilici, i tome je kriva unekoliko i bilješka o tvojoj kandidaturi. Tvoj
P. Kočić
73 - Živku Nježiću u Zagreb
Banja Luka, 25. marta 1910.
Dragi moj Živko, oprosti, bratac, što ti ne mogoh odgovoriti na tvoja pisma.
Sa sviju me strana obasulo sa pismima i kartama, tako da sam se prosto zbunio
šta ću i kako ću. Nisam mogao nikom odgovoriti, pa ni tebi, što dapače žalim.
I "Razvitak" mi se razvio na vrh glave! Nego me je obradovala tvoja karta u kojoj
mi javljaš zaključak skupštine na S. Mostu od 18/3. i čini mi milo što su me Sanjani
poslušali. Ti pišeš u svom pošljednjem pismu o nekakvim opskurnim kandidatima, kao
na priliku o V. Babiću i dr. Sve je to boš posla! Zdravo i još jednom zdravo! Tvoj
P. Kočić
74 - Milki Kočić u Banju LukuSarajevo, dne 29. X 1910. Draga
moja Milka, od tebe još ne dobih odgovora na moju pošljednju kartu, (pa ne
znam kako ste i je li naš mili i mali Slobodan[58] zdrav. Ja uvijek
mislim na vas sve, a naročito na mog malog Slobodančića. Molim te, javi
mi kako ste i kako živite. Meni je vrlo neobično bez vas. Draga moja Milka,
nemoj da se patiš i nemoj da suviše štediš pa da se napatiš. Pazi dobro dijete. Simo
je ovdje. Krivo mu što mu nismo javili rođenje Slobodanovo. Da smo ga pozvali,
bio bi nam i kum. Ja sam kumu čestitao krsno ime. Jesi li ti kod njih išla? Dimović
se još nije vratio iz Beča, pa nisam mogao o onoj stvari razgovarati sa njim. Ako
bi kakvo važno pismo tamo došlo za me, molim te da ga ovamo pošalješ. Ovdje
nema ništa novo. Saborske sjednice teku sad zasad mirno. Šta će poslije biti,
ne znam. Piši mi! Sve vas toplo i iskreno grli i ljubi, a naročito
svog Slobodana vaš Petar.
75 - Milki Kočić u Banju LukuSarajevo,
7. XI 1910. Draga Milko, sretno sam doputovao i danas sam odmah našao
sobu za 30 kruna. Još se ništa ne zna koliko ćemo ostati. Kad doznam, javiću ti.
Ali svakako ću gledati kroz jedno 10 dana tamo doći i posjetiti mog dragog Slobodančića
i tebe. Pozdrav tebi, Slobodanu, Ljepoj i ostalima od vašeg P. Kočića.
76
- Milki Kočić u Banju LukuSarajevo, 23. XI 1910. Draga moja Milka, danas
sam primio od Kunića odijelo, koje mi se je dopalo jer je vrlo toplo. Košta prema
njegovom računu 94 krune. Molim te plati mu to. Govori se da će Sabor biti
kroz 15 dana odgođen. Ja mislim tražiti dopust kroz koji dan da vas pohodim jer
sam vas sviju zaželio, naročito tebe i mog dragog Slobodana. Kako je on? Je li
zdrav? Guče li? Simo je ovdje, pa smo uvijek zajedno. Jedemo svi kod Avakuma.
Moj stan nije najbolji, ali se može trpiti. Neki dan sam ti poslao 250 kruna
od dnevnice. Vrlo skromno živim, da bi se moglo što zaštediti. Sve vas,
naročito tebe i Slobodana, ljubi i grli vaš Petar, koji vas uvijek osjeća. ljubi
te tvoj Kočo.
77 - Milki Kočić u Banju LukuSarajevo, 29.
XI 1910. po nov. Draga moja Milka, već nekoliko dana prođe a ja ne
dobih od tebe nikakva odgovora na svoja dva pisma. Da li si primila 250 kruna? Očekujemo
da će se kroz 7 dana Sabor odgoditi. Ja sam htio tražiti dopust, ali je Sabor
zaključio da se nikom ne može dati dopust. Dedijer[59] je pozvan iz
Beograda i nije mu dat dopust. Simo[60] i Krulj[61]silno
su se zavadili i potukli. Kako je mali Slobodan? Odmah mi odgovori. Pozdrav
Ljepoj, Vuki i Đorđi. Tebe i Slobodana toplo i iskreno grli i ljubi tvoj
P. Kočić.
78 – Milki Kočić, u Banju LukuSarajevo, 4. XII 1910.
po nov. Draga moja Milka, tvoje me je pismo obradovalo, jer na dva
svoja pisma ne dobih od tebe odgovora. Drago mi je mnogo što je moj Slobodan stalno
zdrav i čio. Da li imalo guče? Sabor će se odgoditi u ovu iduću subotu (10.
po nov. kal.). One komendije u Saboru nisu ništa. Take se komendije dešavaju u
svima saborima, pa i u bosanskom. Zato se nemoj brinuti. Pisao mi je Ilija
iz Prizrena. Primljen je za redovnog đaka i dobija izdržavanje. Pozdravljam
vas sviju, a naročito tebe i Slobodana! Željno iščekujem da vas zagrlim i poljubim. Grli
vas i ljubi vaš P. Kočić.
79 - Milki Kočić, u Banju
LukuSarajevo, II/24. januara 1911. Draga Milka, sretno sam
doputovao ovamo sa Kostom. Onu stvar sa osiguracijom urediću danas. Prije nisam
mogao jer je radnja bila zatvorena. Danas ću takođe ići radi one druge stvari i
dr Vasiću.[61] Sabor je juče otvoren. Mi smo Srbi protivni vladi,
Turci i katolici su uz vladu, pa može biti svašta. Ništa drugo novo nemam
da ti odovud javim. Simo još nije došao. Po svemu izgleda da će se on i
zahvaliti na mandatu. Ko bi to još znao? Možda i neće. Vidi valjda da će se i Sabor
raspustiti. Pozdravi mi i poljubi mog dragog Slobodana. Pozdrav tebi,
Lepoj i Borći. Tebe i Slobodana uvijek ljubi i grli vaš P. Kočić.
80
- Milki Kočić, u Banju LukuSarajevo, 25. I 1911. Draga Milka, Stvar
sa osiguracijom potpuno sam uredio, i priznanica se nalazi kod mene. To ti ukratko
javljam da se ne brineš za tu stvar. U Saboru se još ništa ne zna. Situacija
je mutna i zamršena: ne zna se ni ko pije ni plaća! Toplo te pozdravlja i
svog Slobodana sa Ljepom i Borđom vaš Petar.
81 - Milki Kočić
u Banju LukuSarajevo, 29. I 1911. Draga moja Milka, primio
sam danas tvoju kartu u kojoj mi javljaš da si opet nešto slaba i da i Slobodan
nije najbolje. Molim te, pripazi na se, a još više na malog. Znam da te nespavanje
i neuredan živog satra, ali šta ćeš, mora se trpjeti dok Slobodan malo odraste.
I on će valjda postati malo bolji nego što je danas. Iako je u Sarajevu velika
studen, ja se ne mogu nikako da odlučim da kupim kaput, jer držim da ova zima
neće dugo trajati. Simu sam obilazio u bolesti. Malo mu je bolje. Bio je
prezebao. Sad se pridigao. Kako izgleda, Sabor će podulje trajati, i ja ću vas
možda kroz 10 dana opet pohoditi. Draga Milka moja, pazi na se i Slobodana.
Ja vas se uvijek sjećam i na vas mislim. Grli vas i ljubi Vaš P. Kočić.
82
- Milki Kočić u Banju Luku(Sarajevo, februar 1911) Draga moja Milka, sinoć
sam sretno prispio u Sarajevo. U putu mi je bilo prilično hladno. Nisam vam radi
toga mogao pisati ni iz Bočca ni iz Jajca, kao obično što sam činio. Ovdje
nema ništa novo što bi trebalo da ti opširno javim. Samo ti javljam da se je Simo
razbolio. Danas idem da ga obiđem. Pazi na Slobodana i na svoje zdravlje, i budi
uvjerena da vas se ja uvijek sjećam i na vas samo mislim. O Saboru samom
ne mogu ti ništa posigurno javiti. Koliko će još raditi i kad će se raspustiti,
ni to se ne zna. Katolici i Turci su protiv nas. Šta će naposljetku biti, ni mi
sami ne znamo. Tebe iskreno i Slobodana ljubi i grli vaš Petar. Onom
troma pozdrav.
83 - Milki Kočić u Banju Luku(Sarajevo) 24. II
1911. Draga moja Milka, Hvala ti na tvojoj karti, jer me je tvoje
ćutanje bilo unekoliko zabrinulo. Kroz nekoliko dana, dok se svrši debata o budžetu,
ja ću vas pohoditi. Sad ne mogu, jer moramo svi na okupu biti radi glasanja protiv
budžeta. Simo je bio samo dva dana u Tuzli, i to je otišao kad sam se ja vratio
iz Banje Luke. Svi smo ovdje na okupu, osim dra Božića, koji je sada tamo. Draga
moja Milko, pripazi na se i Slobodana. Izvedi ga napolje, jer je tamo, kako čujem,
vrlo lijepo vrijeme! Sve vas toplo pozdravlja i grli vaš Petar. Naročito tebe i
Slobodana. Ljubi te tvoj Petar.
84 - Milki Kočić u Banju LukuSarajevo,
17/30. marta 1911. Draga moja Milka, primio sam tvoju kartu, i krivo
mi je što mi redovno ne odgovaraš na moje karte. Valjda imaš toliko vremena da
napišeš nekoliko riječi. Doduše, imaš ti posla oko malog, ali bi ipak to mogla
učiniti. Mogu ti javiti da sam izabran za činovnika sa plaćom od 3000 kruna.
Lijepo su svi primili moju molbu. Morali bi se u mjesecu aprilu preseliti u Sarajevo. Kroz
koji dan, eto me tamo. Ljubi tebe i Slobodana vaš P. Kočić.
85
- Milki Kočić u Banju LukuSarajevo, 24. III 1911. Draga moja Milka, Primio
sam Tvoje pismo. Hvala Ti na obavještenju. Ja sam znam da Ti je teško sa Slobodanom,
ali šta ćeš: dijete je dijete, mora se trpjeti. U nas se u Saboru uhvatila velika
džefa. Bosanski katolici hoće da nas sve uz pripomoć Turaka pohrvate, a Turci uz
pripomoć katolika hoće da kmeta i seljaka za vječita vremena zarobe. Kroz
koji dan doći će agrarno pitanje. Moram biti ovdje, jer se bojim da nas narod ne
nazove izdajnicima. Pazi na se i na Slobodana. Pozdravi Lepu i Đorđu. Sve
vas toplo grli i ljubi P. Kočić.
86 - Aleksi Filipoviću[62]
i Milutinu Jovanoviću[63] u ŽepčeSarajevo, 27. jula 1911. Poštovana
gospodo, primili smo Vaše cijenjeno pismo i odmah smo Vam juče poslali našu Izjavu,
iz koje ćete vidjeti razloge koji su nas primorali da i javno raskinemo sve veze
sa dosadašnjim našim drugovima članovima Srpskog kluba. Daleko bi nas odvelo kad
bi Vam sve potanko počeli izlagati što se je do danas radilo u Srpskom klubu.
Možemo Vam samo toliko reći da u Srpskom klubu ima ogroman broj članova koji vrlo
često zaboravljaju interese narodne, i teže svim silama da se dopadnu onima gore! Uostalom,
mi ćemo uskoro pokrenuti svoj list ("Otadžbina") iz koga ćete se moći potpuno da
uvjerite da je naše držanje i u Saboru i van Sabora bilo uvijek ispravno i korektno,
sasvim saglasno sa interesima srpskog naroda. Oni nas sada, kad nemamo svog organa,
bezobrazno i plaćenički napadaju u "Srpskoj riječi", ali vjerujte nam da nam kod
našeg poštenog svijeta ne mogu ni pera odbiti! Krajina je sva uz nas listom, a
i ostala Bosna. Toliko Vam ukratko, u ime svoje i svojih drugova, odgovaram
na Vaše cijenjeno pismo. Primite srp. pozdrav i poštovanje. Petar Kočić,
narodni poslanik
87 - Aleksi Šantiću u MostarDragi Aleksa, Najljepše
te molim da mi učiniš jednu ljubav. Radi smo da uz "Otadžbinu" izdamo Božićni prilog,
pa te svesrdno molim da nam i ti štogod priložiš. Ti si pjesnik nas sviju, ne
treba da te buni što smo se mi "političari" malo pocijepali. U 23. broju
"Otadžbine" ja sam napisao jedan kratak prikaz tvojih pjesama, pa sve se bojim
da mi se nije što nepodesno i netačno podvuklo pod pero. Moje simpatije uvijek
su bile za te i za tvoj talenat. Prikaz sam pisao na brzu ruku, pa nisam kao kritičarski
laik ni mogao sve kazati što bi trebalo reći kad se piše o tvojoj krasnoj i humanoj
poeziji koju svaka šuša ne može ni osjetiti. Ako sam što pogriješio u prikazu,
sjeti se da sam, kako rekoh, laik i oprosti mi. Dragi Aleksa, nadam se da
ćeš nam svakako štogod za božićni prilog poslati, i srdačno te pozdravljam… Sarajevo,
24. XI 1911. P. S. Ja svršavam "Sudaniju", koju ću otštampati u zasebnu
knjigu.
88 - S. B. Cvijanoviću u BeogradS. 29. juna 1912. Dragi
g. Cvijanoviću, poslao sam Vam prije dva dana 150 k. "Sudanije" u Zemun
poste restante, što čini sa onih 50 poslanih 200 komada. Dajem Vam za gotov novac
40% popusta, i molim Vas da mi pošaljete novac. Mogli bi iz mojih novaca i koju
novu knjigu poslati i, ako ima kakvog moga duga, naplatiti. Sa srdačnim pozdravom Petar
Kočić
89 - Lazi Popoviću[64] u Sremske KarlovceSarajevo,
5. I 1913. Dragi dr Lazo, rado se odazivam tvom pozivu na saradnju.
Pravac kojim misliš poći svesrdno primam, i koliko moja snaga dopušta, radiću.
Najnoviji i najljepši podvizi i pobjede na Balkanu hrabre da s uspjehom krenemo
čistim pravcem nacionalne kulture. Srdačan pozdrav i bratski zagrljaj P.
Kočić
89 - Svetislavu B. Cvijanoviću u BeogradSarajevo, 4.
IV 1913. Dragi gosp. Cvijanoviću, Od Pijukovića i druga dobio sam
Vašu porudžbinu za 20 komada moje male knjižice Iz Otadžbine i danas sam Vam poslao
20 komada u Zemun poste restante. Molim Vas, ako je moguće, za jednu uslugu. Prije
mjesec dana, knjižaru M. Stajiću poslao sam cijenu od 2,80 kruna za knjige dvije:
Gavro Vučković: "Ropstvo u slobodi ili pravda u Bosni", I i II sv., ali on mi
niti šalje knjige niti šta odgovara. Molim Vas, da li bi Vi mogli u toj stvari kod
njega što učiniti. S pozdravom P. Kočić
91 - Živku Nježiću
u SarajevoIvan, 10. VIII 1913. Dragi moj Živko. Prije nekoliko dana
bio je ovdje dr Vladimir Ćorović[65] (a ne Andrić) i nešto mi je ponudio
o Pejanovićevoj kandidaturi i ja sam kazao da nemam ništa protiv Pejanovića i
volim da on prođe nego kandidat "Srp. riječi". Ja na brzu ruku nisam mogao ništa
potpisati. Šta je u "Narodu" izašlo, ne znam. Napada me danas u pismu i Čokorilo[66]
što sam ustao tobože protiv njegove kandidature. I Kobasica[67] je mislio
da se kandiduje, pa je sad odustao. Što se tiče odnosa sa grupom oko "Naroda"
ti znaš moj prošli i sadašnji položaj prema njima. Oni su meni uvijek nesimpatični
bili. Sigurno je dr Vl. Ćorović i moje ime poturio na Pej. kandidaciju. Do skorog
viđenja, dragi moj Živko! Petar Kočić
92 - Milki Kočić, u SarajevoBeograd,
19. januar 1914. (Iz duševne bolnice) Draga Milka, Ja sam još jednako
u Beogradu i pozdravljam tebe i Leposavu i Borću. Primite svi skupa pozdrav
Petar Kočić, nar. poslanik
93 - Milki Kočić u SarajevoBeograd, 2. februara 1914. (Iz Duš.
bolnice) Draga Milka, ja sam još u Beogradu. Šta vi radite, kako vi
živite, kako je Leposava i Vida?[68] Čujem da je Vida bolesna. Njena
sestra ovde je meni dolazila u posetu. Gledaću da dođem što pre tamo u Sarajevo. S
pozdravom srpskim Petar Kočić, nar. poslanik Pozdrav od Jove Karanovića[69]
iz Beograda, nemojte se brinuti za Maru.[70] Ona je zdrava i živa.
I Mara će s mnom i s gosp. Jovom Karanovićem doći. P. Kočić
94
- Milki Kočić, vjerovatno u SarajevoBeograd, 11. februara 1914. godine Draga
Milko, Ja se još nalazim u Srbiji i zdrav sam. Ništa mi ne fali. Gledaću
da što prije dođem tamo kroz nekoliko dana. Ovamo mi je dosadno i ne mogu mirno. Znaj,
da ću tamo doći. Kod mene gotovo svaki dan dolazi Mara Vranješević, Vidina sestra.
Ona pozdravlja svoju sestru Vidu. S srpskim pozdravom Petar Kočić,
nar. poslanik
95 - Milki Kočić, vjerovatno u SarajevoBeograd,
25. IV 1914. Draga Milka, Ja sam ozdravio i jedva čekam da te vidim
moja draga Milko i pišem da ti izađeš pred mene. Kaži Leposavi da je lepo i uljudno
pozdravljam. Uz srpski pozdrav Petar Kočić, narodni poslanik
i srpski književnik
96 - Milki Kočić, u Sarajevo
Beograd,
11. Juna 1914. Draga moja Milkico, Ja sam zdrav i veseo. Pišem jedan
roman i Lepa je bila kod mene i tast Stevo Vukmanović. Kako ste vi? Draga Milkice,
dođi ti po mene. Sa srpskim pozdravom i ljubim tebe i Lepu Petar Kočić
narodni poslanik i srpski književnik
97 - Milki Kočić u Sarajevo(Iz
Beograda, krajem 1914. ili početkom 1915) Draga Milka, Ja sam još
u bolnici i ovdje u Beogradu i kad pođem tamo, javiću će tebi i Ljeposavi i svima
drugima. Primite srpski pozdrav P. Kočić.
98 - Milki Kočić
u BeogradBeograd, 3. jula 1916. Draga moja Milko, video sam se s
Vukom Miškovićem[71] ovde. Poljubi malu i pozdravi sve. Tvoj P.
Kočić Pisma upućena Kočiću
1
- Gerasim Kočić iz manastira GomioniceManastir, 27. V. 1896. Dragi
sine, Primio sam tvoje pismo i sve sam razumio što mi pišeš, i ono pismo
što si ocu Petru pis’o, čatao sam. Ali, Petre, znadni da je kod nas velika oskudnica
za parama, ja po tri meseca obrilujem po parohiji, a nema ni krajcera dobiti. Petre,
otidi kod gospodina mitropolita pa zamoli da te preporuči kod koga manastira da
verije probaviš, drukčije se ne mere izaći na kraj, jerbo znaš da i Ilija troši
u… Petre, pazi se dobro, da se bar u tuđini vladaš dobro, neka ne bude uzalud,
i moli se višnjem bogu. Amode sve zdravo i svi te pozdravljamo, tvoj otac Gerasim
2
- Nikola T. Kašiković, urednik "Bosanske vile" iz SarajevaSarajevo, 22.
XI. 1900. Dragi prijatelju, Primio sam obje vaše karte, ali ono što
sam vi napomenuo tek more biti od nove godine; ja ću vam javiti kad svršim, al’
sigurno ću svršiti. Tubu bi mogli poslati da pokušamo sreću. Ja bih
vam od sebe što poslao, ali verujte da i ovamo ide vrlo traljavo. Zamislite da
imamo 2500 forinti neskupljene pretplate, i niko se ne sjeća da šalje, već se mučimo
i po šest dana list opremamo, a ako ovako i nadalje potraje, onda mogu uživati
i likovati dušmani Vilini kad je ne bude više da im smeta. Eto im sve što
je moderno, i secesiste i dekadenti – nek oni usreće Bosnu. S pozdravom Vaš N.
T. Kašiković[72]
3 - Nikola T. Kašiković, urednik "Bosanske
vile" iz SarajevaSarajevo, 29/5.1907. Dragi Kočo! Ja znam
da si se zabavio o sebi, ali mi je vrlo neobično da se ne javljaš. Šta si uradio
sa onom podužom pričom? Ako nijesi nikome ustupio, daj mi je za "Vilu", pa ću
ti je otštampati iz nje mjesto honorara. Tako bi najlakše i najbrže došao do štampane
knjige, a da bi se prodavala, u to i ne sumnjam. Upeo sam se iz petnih žila da pokažem
onom ocjenjivaču u "Narodu" da "Vila" nije tako nisko pala kako on misli, pa sam
dobio od Perovića tragediju Karađorđe, od Nevesinjskog podužu priču i od
Bore Stankovića jednu priču iz ciklusa "Iz moga kraja". Od tebe treba da dobijem
što bilo, a pisah i drugim prvacima u priči. Nosim se mišlju, ako se mogne, da
okrenem "Vilu" u nedjeljni list na istom formatu i prostoru, samo bih morao proći
sam i naći pretplatnika. Pozdrav tebi, gospođi i Luci od sviju nas, a najviše
od tvog Nikole
4 - Nikola T. Kašiković, urednik "Bosanske vile"
iz SarajevaSarajevo, 24/12. 908. Dragi Petre! Čestitam ti
u prvom redu slobodu, a zatim sve praznike i novu godinu. Nadam se da ćeš mi se
javiti čim za "Vilu", da se vidi da i mi imamo svojih književnika, a ne sve iz
kraljevine, kao što ćeš vidjeti u sadržaju. Ako imaš što gotovo, šalji za prvi broj,
pa ma i s honorarom. Pozdravljaju tebe i gospođu svi moji, a najviše Tvoj N.
T. Kašiković.
5 - Nikola T. Kašiković, urednik "Bosanske vile" iz SarajevaIvan,
3. 8. 1909. Dragi Petre! Primio sam tvoje drago pismo i odmah sam
naredio da ti pošalje Živković iz Beograda 50 k. To je za prvi mah da imaš što
bilo, a ako mi se odazoveš svojski i pođe kod mene pretplata kao što se nadam
da će, neću te zaboraviti i dalje. O Vasi mi pošalji što prije, da bih mogao uvrstiti
u 15. broj, jer će 13. i 14. izići zajedno za dva-tri dana. Ne bi zgoreg bilo
da radiš taj svoj duži rad, makar pomalo za pojedine brojeve. Ja znam, poslije
tamnice i ove pošljednje političke bruke, kako ti je u duši, ali šta ćemo de, kad
oni silni i jaki uvijek nas uzimaju kao kusur. No ipak i pored sve nesreće, ja
se ipak nadam da poslije bure i sunce ogrije, i tvrdo vjerujem da ću živ dočekati
ono za čim sam najviše žudio i zbog čega nas toliko mrze i progone. Srpska je
ideja prirodna, stvarna, zrela; svi je naziru, ćute, osjećaju i jedva čekaju da
bukne i da svojim oštrim plamenom očisti srpske zemlje od ove poganije, koja nas
smeta, davi, prigušuje i koja bi htjela da nas proguta i uništi u najodsudnijim
časovima, – ali to neće nikad dočekati, jer vrijeme i prilike, kao i odnosi onih
velikih, nas će spasti i izbaviti iz čeljusti aždahinih. Dakle, ako moreš
ikako, produži Cviku i Duruta, pa da ga odštampamo. "Vilu" bez sumnje primaš
i nadam se da ti se sad sviđa, jer sam raskrstio sa starim uređivanjem i želja mi
je da "Vila" postane čist i moderan književni list. Od staroga samo sam zadržao
rubriku narodnih umotvorina. I saradnici su sad većinom mlađi ljudi, na kojima
svijet ostaje. Molim te, saopći mi svoje mišljenje o sadašnjem uređivanju i da li
bi još što trebalo zavesti ili ukloniti. A sad molim i tebe i gospođu da
mi saopćite što više i što vjernijih podataka o gđici Mileni Stefanovićevoj, ćerci
g. Ljube Stefanovića, trg. tamošnjeg, a naročito kakva je djevojka, kakvi su joj
roditelji, kakva je uopšte ta porodica i da li i koliko nosi miraza ta djevojka.
Ova se stvar odnosi na njenu sreću, odnosno udaju, jer me jedan vrlo zainteresovan
mladić pitao o tome a ja čekam dok mi vas dvoje javite. Očekujući odgovora,
srdačno vas pozdravlja oboje u ime svoje i sve moje tevabije. N. T. Kašiković.
6
- Nikola T. Kašiković, urednik "Bosanske vile" iz SarajevaSarajevo, 9.11.1909. Dragi
Petre! Ja očajah čekajući obećanu priču za "Vilu", a ti čekajući što od
Živkovića. No kako slabo i vrlo slabo ide s pretplatom, nije ti mogao ni poslati,
jer čim što pane – raščapaju kao orlovi i djeca i saradnici, pa ti ja sušim zube.
Nego neki dan pisaše mi otuda da ti se odmah javim i da te odgovorim od
pokretanja novog lista, nego da ti ponudim glavno saradništvo na "Vili" uz 200
k. mjesečne plate, ali pod uslovom da ne pokrećeš drugog lista, jer se, vele,
i tako snage cijepaju, a "Vila" ima svoju prošlost, i sad stupa u 25. godinu svoju,
pa je šteta da ramlje, nego bi trebalo da se oko nje okupe sve mlađe snage i da
se, ako je moguće, i proširi, ali svakako da bude ogledalo cijele Bosne i Hercegovine.
Dakle, ako pristaješ – odgovori mi da znam udesiti stvar i ako hoćeš da poradim
da se ukine naredba o tvom progonstvu iz Sarajeva, pa bi mogao doći ovamo. Kupim
ti priloge odnosno pretplatu na knjigu i nadam se da ću moći jedno stotinak sakupiti. Još
nešto. Ako bi mi mogao jedan uvodni članak za "Vilu" napisati, vrlo bi me obradovao,
jer sam u tome oskudan. Još ti stavljam na znanje da će prvi brojevi "Vile" u 25.
godini biti ispunjeni samo domaćim radovima, a Skerlić će napisati uvodni članak,
pa i tebe ne smijem izostaviti. Srpsko ti iskreno pozdravlje zajedno sa gospođom
šalje Tvoj odani N. T. Kašiković[73]
7 - Nikola
T. Kašiković, urednik "Bosanske vile" iz SarajevaSarajevo, 29/11. 1909. Dragi
Petre! Primio sam kartu i poslao ti danas 17. i 18. br. Ja sam ti još u
krevetu i ne mogu nikud. Što se tiče onoga, ono je svršena stvar, samo zavisi
od tvoje volje i s pravom na penziju. Ja sam to tražio davno, a oni se sad sjetili
kad si ti u nakani da pokreneš list. Za priču ću ti poslati 50 k. sad pred Božić,
a nadam se da ću je dobiti svakako za prvi broj. A zašto mi od tih iz knjige
ne pošalješ jednu da je uvrstim u ovoj godini? I za nju bih ti što ugajretio, jer
sad je najbolja hora za naplatu veresije. Za ono promisli dobro, ali što ti kažem
– sigurno je, ne bih te naveo na tanak led. Ovdje bi mogli stvoriti i redakcioni
odbor. Tu je Veljko Petrović, Vlado Ćorović, Osman Đikić, Ivo Ćipiko, pa kad bi
još došao ti – moglo bi se raditi slavno. Zamoli i Skarića i Glušca da mi
ponešto urade za 1. br., i to što od ocjena. Ako ima još ko domaći tamo, javi
mi da mu pišem. Primi iskreno srpsko pozdravlje iz prestonice srpske Bosne Tvoj
odani N. T. Kašiković
8 - Jovan Skerlić iz BeogradaBeograd,
9. II 1903. Dragi gospodine Kočiću, Danas je naređeno administraciji
da vam pošlje "Glasnik" od 1. januara i sve sveske koje su do danas izišle; list
će vam se, kao saradniku, ubuduće redovno slati. Molim vas da izvolite poslati
još štogod za "S. K. Glasnik", naročito poveću priču, u rodu onih koje su izišle
u vašoj knjizi. Vaši radovi će kod nas uvek biti dobro primljeni, i ubuduće biće
honorisani. Primite, dragi gospodine, uverenje moga odličnog poštovanja i
iskreno pozdravlje. Za uredništvo "S. k. glasnika" J. Skerlić.
9
- Jovan Skerlić iz BeogradaBeograd, 25. I. 1906. Dragi G. Kočiću, Pre
svega da vam čestitam na punom časti izboru u Prosvjeti. I za vas i za opštu stvar
to je najbolje, i vama će tu posao biti najprijatniji i tu ćete biti najkorisniji.
Samo, ne mešajte naše birokrate sa svima nama ovamo, i Srbiju kancelarije, jerarhije
i hipokrizije večitih obzira sa Srbijom koja hoće slobodno da misli i da nezavisno
i pošteno radi. Trebaće godine da proteknu pa da se otresemo tih ostataka prošlosti.
U svakom slučaju, zbog komšije Nikole nemojte omrznuti i na Svetog Nikolu. Za
vaš izbor čitao sam u "Srpskoj riječi", i "Dnevni list" je saopštio i propratio
sa nekoliko reči koje je trebalo kazati. Sada kada ste tamo "na licu mesta",
što rekli vaši ljubimci, naši domaći birokrati, molim vas pišite mi šta mislite
i o "Danu" i o Majkićevom listu, i o Grđićevim pokušajima, pišite o celoj tamošnjoj
borbi između mladih i starih. Ja polažem na vaše mišljenje, jer znam (da) je nezainteresovano,
iskreno i demokratsko. To mi je potrebno da bih znao kako mi ovde da se prema
svemu tome držimo. Isto tako, ne zaboravite "Srpski književni glasnik". Ima
dve godine kako u njemu niste ni reda napisali! Ispunite bar obećanje koje smo dali
čitaocima. Ako imate što, pošljite mi odmah, molim vas, "Glasnik" će ove godine
moći bolje honorisati. List će vam se slati počev od 1. januara 1906. Ako
nemate pojedine ranije sveske, javite mi da vam se pošalju. Sa prijateljskim
pozdravom Vaš J. Skerlić
10 - Jovan Skerlić iz
BeogradaBeograd, 28. XII. 1906. Dragi prijatelju, Primio sam
vašu kartu, i hvala vam na gotovosti da me pomognete pri rasturanju moje knjige.
Preko knjižare sam vam poslao 56 komada moje nove knjige: 50 za rasturanje, 1 za
vas (sa nekoliko napisanih reči), a 5 da date rasturačima za trud. Istom poštom
vam poslah i Omladinu i njenu književnost. Kada vam knjige budu došle, molim
vas da me izvestite kartom o prijemu, da bih znao da su prispele. Isto tako, biste
li mi mogli dati sigurnu adresu za rasturanje u Sarajevu? Isto tako vas molim
da mi što pre pošljete za "Glasnik". Niste se odavno javili, u pripovetkama trpimo
oskudicu, i ja polažem da odmah u početku moga novoga i samostalnoga uredništva
imam vaš rad. Ako želite da se "Glasnik" podmladi, morate mi svi pomoći. Dakle,
ne zaboravljajte me! Tim pre što ćemo biti u stanju da plaćamo honorare. Broj
pretplatnika se uvećao, i materijalno stanje lista je povoljno. Administracija vam
je već poslala, ili ako nije a ono će danas ili sutra, oko 120 dinara honorara.
U januaru nadam se da ćemo vam moći poslati još dvaput toliko. Samo odredite put
kojim da vam pošaljemo taj novac. U Srpskoj književnoj zadruzi još nije rešeno
za ovo kolo. Opasnost je da vam B. Stanković ovoga puta ne uzme mesto, jer ima
novu, nigde neštampanu stvar. Uostalom, još ništa nije rešeno, i ja ću sve pokušati. Sa
najboljim prijateljskim pozdravom Vaš J. Skerlić
11 - Jovan Skerlić
iz BeogradaBeograd, 16. VIII. 1909. Dragi prijatelju, Vašu
pripovetku, sa kartom u kojoj je popravka, primio sam. Stvar je vrlo dobra i naši
čitaoci će je sa zadovoljstvom čitati u svesci od 1. septembra. Dopustite da vam
ponovim, ono što sam vam već nekoliko puta kazao: Ostavite politiku, koju može
da radi svako, i radite književnost, u kojoj ste vi u vašoj zemlji jedan. Sinoć
sam dobio i vaš telegram. Ja sam pisao da Vukov gaj nisam hteo štampati,
i da sam ga, da biste dobili honorar, dao kalendaru Vardar. Mislim da vam
je i poslato već 60 kruna na ime honorara. Ja sam to učinio u vašem interesu,
a sada se stvar ne da popraviti, jer je priča već štampana. Oprostite mi za grešku,
koja je učinjena iz prijateljskih namera, a za "Bosansku vilu" dajte što drugo slično.
Utoliko bolje što ćete dati jednu pripovetku više. Ja sada vodim korekture
svoje nove knjige "Srpska književnost u XVIII veku", koja će u Akademijinom izdanju
izići početkom oktobra. U oktobru ću izdati i četvrtu svesku "Pisci i knjige".
Kada iziđu, obe ću vam, naravno poslati. Javite mi se i pišite kako živite
i šta nameravate. Hoćete li skoro u Beograd? Sa najboljim prijateljskim pozdravima
Vaš svagdašnji J. Skerlić
12 - Jovan Skerlić iz BeogradaBeograd,
6. X. 1909. Dragi prijatelju, Današnjom poštom šaljem Vam 31 kom. mojih
novih knjiga: 1 za vas lično, a 30 sa molbom da rasturite po mogućstvu. Kako je
taj broj veliki, dajte vašim prijateljima da rasturaju: svaki od njih neka zadrži
za trud 30%. Sa prijateljskim pozdravom Vaš svagdašnji J. Skerlić.
13
- Jovan Skerlić iz BeogradaBeograd, 3. XIII. 1909. Dragi prijatelju, Primio
sam vaše pismo i poziv za saradnju. Razume se da možete računati na mene. Samo,
molio bih vas da mi ostavite roka. Ja sam u ovaj mah vrlo umoran i pretrpan poslovima,
tako da ću moći danuti dušom tek u januaru, kada dođe semestralni raspust… Javite
mi samo kakvu biste stvar želeli za list. Samo, dopustite mi jednu prijateljsku
primedbu. Meni izgleda da je kod vas došao čas koncentracije, a ne rasturanja narodnih
snaga. "Bosanska vila", časopis koji misle kretati Grđić, Dedijer i Ćorović, pa
sad vaš "Razvitak"– da to ne bude mnogo? Tim pre što će na sve vas pasti i teret
političke akcije. Ja mislim da bi najbolje bilo da vi dođete u Sarajevo, da vam
Kašiković osigura jedno 200 kruna mesečnog honorara (a toliko i treba i može da
vam da, a i vaš rad toliko zaslužuje), pa da vi primite glavni posao u "Bosanskoj
vili". Pre no što krenete list, ja vas molim da razmislite o ovom mom prijateljskom
savetu. Sad da udarim u uredničku notu. Za zbirku koju spremate imate gotovih
pripovedaka. Pošljite meni jednu (nepolitičku) za prvi broj "Glasnika" od 1910,
koji hoću da napravim sasvim dobar. Prodaji knjiga to ništa ne bi štetilo, moglo
bi se kazati da je iz nove zbirke, a to bi čak bilo kao neka reklama. Zadužili
biste (me) ako mi pripovetku pošljete do 15. decembra. Sa srdačnim pozdravom Vaš
prijatelj J. Skerlić.
14 - Jovan Dučić iz ŽeneveŽeneva
8. 2. 906. po nov. Dragi moj Kočiću, ne znam jeste li već u Sarajevu
na svome novome mjestu o kome sam sa zadovoljstvom pročitao novost u skorašnjoj
"S. Riječi". Šaljem vam ove redove preko našeg prijatelja V. Grđića, nadajući se
da je to. najsigurniji put da dođem do vas. Bio bih radostan da skoro dobijem
vaš odgovor iz Sarajeva. Mi smo se lani slučajno mimoišli u Beogradu. Moja
srdačna želja da budem s vama lično nije se mogla ni taj put ostvariti. Ja sam
poslije krunisanja otišao svojima ovamo, možda drugi ili treći dan po vašem dolasku
u Beograd, o kome mi je rekao prijatelj Skerlić. Biće mi tim milije kada se na
ljeto sastanemo u zemlji iz koje smo, i koja je vama dala toliko snage i toliko
bogatstva za književnost u kojoj vas vidim svaki dan potpunijeg i snažnijeg. Vi
znate, izvjesno, za moje simpatije prema vašem djelu. Ja sam im dao izraza kada
god mi je bilo moguće. U jednom članku o vašem drugaru Borisavu Stankoviću povukao
sam, možda prvi, razliku vaše umjetnosti o selu prema umjetnosti vaših prethodnika.
Međutim to je bilo mimogred samo, i ja imam jednu toplu i intimnu ambiciju da
drukčije zabilježim impresije koje sam imao čitajući o svojoj zemlji u vašim knjigama. Ja
spremam, koliko mi je moguće u položaju u kome sam sad (ni na nebu ni na zemlji,
nego u Ženevi!), ja spremam jednu knjigu Književne impresije I Moji vrsnici.
U njoj će izići eseji o 1. Bori Stankoviću, 2. Ivi Ćipiku, 3. Petru Kočiću, 4.
Ivi knezu Vojnoviću, 5. Milanu Rakiću. Možda i jedan napis o Svetozaru Ćoroviću,
Sv. Stefanoviću i sličnim piscima o kojima valja neko da jednom reče nešto bez
laži koja nigde nije odvratnija nego u književnosti i nigdje, međutim, više akreditirana
nego u našoj književnosti, gdje se niko ne zove svojim pravim imenom. Iz
članka o Stankoviću, o kome ste prvi koncept čitali u "S. Riječi", nadam se bar,
vi znate moje gledište. Moja kritika neće biti ni profesorska ni dogmatična, ni
pretenciozna kritika koja drži da je rekla o nekome i nečemu pošljednju riječ. To
su eseji koje pišem sa ljubavlju. Piše ih čovjek koji od kritike ne pravi zanat,
u doba kad je od nje napravljen zanat; to su impresije dobivene od ljudi sa kojima
imam duboku intimnu zajednicu duševnu, i knjigama s kojima sam se sprijateljio i
srodio. Pomenuti pisci, raznorodni na mnogo načina, nude mi jedno besprimjerno
zadovoljstvo da o njima govorim. Zato, dragi moj Kočiću, ako vam je moguće,
pošaljite mi sve svoje stvari dobro upakovane. Napišite mi jedno opširno pismo
o sebi i svojim pričama. Nemojte da u svemu ovom vidite drugo nego jednog svog
čitaoca koji vas mnogo voli i tako rado čita, i koji će vam dati dokaza da je
umio da vas čita. Vašu prvu knjigu neko mi je ukrao. To je rijedak slučaj
sa srpskim knjigama, kao što dobro znate. Na taj način, ja nemam ništa što mi je
potrebno da u dugim večerima zabilježim o vama svoje utiske i da ih pošlje izradim.
Ako dođem skoro do vaših knjiga, moja će stvar o vama izići… (nečitko) u "Ljetopisu"
ili "Književnom glasniku". Učinite mi po želji, dragi moj Kočiću, i prvom
prilikom. Sada ja vam srdačno i prijateljski stežem ruku, s najljepšim pozdravima, Vaš
J. Dučić. Mr Jean Doutchitch Geneve 36, rue de Candolle, 36 (Suisse)
Schweiz
15 - Srpska akademija nauka iz BeogradaBeograd, 5.
VII. 906. Poštovani gospodine, Akademija Vam je dosudila nagradu od
480 dinara za pripovetke "S planine i ispod planine". Izvolite joj poslati priznanicu
na ovu sumu, pa će Vam se novac poslati. U priznanici treba kazati da ste novac
primili od Srpske kralj. akademije iz fonda Nikole 3. Marinovića.
S odličnim poštovanjem Pisar Akad. (potpis nečitak).
16
- Ljuba Kovačević iz Beograda - Milki Kočić u Banju Luku11. februar 1909,
Beograd Poštovana Gospođo, Otkako je Vaš muž pušten iz zatvora, ne
znam gde se bavi. Njemu je i ove godine dosudila Akademija nauka nagradu iz Zadužbine
pok. Mihaila i Marije Milivojević u sumi 440 din. u zlatu. Očekivao sam da
će se g. Kočić, čim sazna iz novina da mu je nagrada dosuđena, sam pismom javiti,
ali on to ne učini. Stoga sam uzeo slobodu pisati vama – kad ne znam gde se on
bavi – i zamoliti Vas da g. Kočiću javite kuda i na koju adresu da mu pošljem novac.
Najbolje će biti da pošlje priznanicu na 440 d. pod 31. decembrom 1908. kakvom ovdašnjem
prijatelju, na pr. trgovcu Mihailu R. Živkoviću, pa bih ja njemu predao novac da
mu on pošlje po naredbi g. Kočića. S poniznim poštovanjem sekretar Akademije
Lj. Kovačević.
17 - Ljuba Kovačević iz Beograda22/1. 1910, Beograd Dragi, Pre
nekoliko dana dosudila Vam je Akademija nauka pomoć iz Zadužbine Mihaila i Marije
Milivojevića u 900 dinara u zlatu. Javljajući vam ovo, molim da mi što pre
javite kako i na koju adresu da Vam pošljem ovaj novac. U isti mah dobro ćete učiniti
da mi pošljete i priznanicu na tu sumu, ili direktno na Akademiju ili preko koga
Vi hoćete. Čestitajući Vam pokretanje novog lista, želim Vam u preduzeću
željenog uspeha i ostajem Vaš poštovalac Lj. Kovačević. sekretar Akademije
18
- Milan Grčić iz ZagrebaZagreb, 6/IV. 1907. Cijenjeni gospodine! Naše
potporno društvo hoće da izda u svoju korist zbirku novijih srp. pripovjedača..
Dopustite da izaberem nekoliko Vaših najboljih stvari (3–4) i da ih uvrstimo. Molim
Vas, ako volite što i novo napisati biće još bolje, a ujedno naznačite šta se Vama
najbolje svidi, da vidimo da li nam se sudovi slažu. Molim Vas odgovorite
odmah, da možemo početi rad, jer je vrijeme kratko. Srpski Vas pozdravlja Milan
Grčić,[74] svrš. filozof.
19 - Pavle Lagarić iz BečaBeč,
22. maja 1907. Dragi moj Petre! Čitam u "B. Vili" da je Vaš "Jazavac
pred sudom" izašao u IV izdanju sa slikom simpatičnog i pametnog Davida. Nadam
se da ćete i meni poslati to najnovije izdanje, jer sam i ja rad bar na slici da
vidim – Davida. Vaš osobiti poštovalac Pavle.
20 - Pavle
Lagarić iz BečaBeč, 4. juna 1907. Dragi moj Petre! Jednom
kartom zamolio sam Vas da mi pošaljete najnovije izdanje Vaše knjige "Jazavac pred
sudom" i do danas još istu nisam dobio. Možda niste moju kartu primili?
Ili ste već sasvim na mene zaboravili? Lepo Vas pozdravlja Vaš osobiti poštovalac Pavle
21
– Pavle Lagarić iz BečaBeč, 17. decembra 1909. Dragi i dobri moj
Petre! Primio sam Vaše vrlo cenjeno pismo, i lepa Vam hvala što se setiste
jednog živo-zakopanog čoveka, mislim zakopanog za srpsku literaturu, jer do danas
bar niko nije o meni kao književniku vodio računa. Mene su još za života ukopali. Nadao
sam se da ću kakvim krupnijim radom primorati srpske pozvane literarne krugove
da o meni vode računa, ali strani svet i teška borba za opstanak ne dozvoliše
mi da stvorim to krupnije delo, i prilike su tako jadne te ga neću ni kašnje moći
stvoriti. Sa tom mišlju sam se sasvim izmirio. Ali se od sveg srca radujem
što ste Vi danas najbolji srpski pripovedač, i uvek se sa osobitim zadovoljstvom
sećam onih krasnih večeri u kafani Luksch. Ono beše doba Vaših prvih radova,
Vaše nade, Vaše borbe i pobede. I Vi ste morali pobediti, jer ste imali sva svojstva
da pobedite. Nadam se da će i ta knjiga koju meni posvetiste, na čemu Vam
osobito hvala, odisati svežim i snažnim mirisom omorika Vaših krupnih brda. U
prilogu šaljem Vam jednu literarnu skicu: "Jens Peter Jacobsen, u kojoj sam težio
da prikažem da gotovo sva veličina toga čuvenog svetskog pripovedača bazira na
njegovoj osobitoj ljubavi prema njegovoj domovini (Holandiji) i holandskom narodu. Postarajte
se da članak bude odštampan bez pogreške. Pa setite se češće Vašeg osobitog
poštovaoca Pavla.
22 - Ranko Vorkapić iz MitroviceU Mitrovici,
3 (16) V. 1907. Dragi g. Kočiću, Kako sam desetak dana bio na putu,
s koga sam se tek sinoć vratio, javljam Vam tek danas da sam knjige (50 komada "Jazavac
pred sudom" i prvu knjigu "S planine i ispod planine") primio i da ću se postarati
da ih sve rasturim. Novac ću Vam poslati odmah čim knjige sve rasturim. Predavanje
o našim pripovedačima održaću tek početkom jeseni, pošto donde neće biti sela,
i onda ću Vam ga odmah veoma rado poslati za "Otadžbinu". Jedan primerak
"Otadžbine" šaljite Srpskoj građanskoj čitaonici ovdašnjoj. Naš će Vam blagajnik
poslati svojevremeno pretplatu. Poštovanoj gospođi rukoljub, Vama pozdrav
od Ranka Vorkapića.
23 - Danilo Dimović iz Sarajeva26/H.
1907. Dragi g. Kočiću, Dobio sam iz Banje Luke više brzojava u kojima
su me pozivali da dođem na svaki način, no to je sve bilo već poslije osude. Ja
sam bio s prva zapriječen poslom u Vel. savjetu, a osim toga bila je prije nekoliko
dana glavna rasprava protiv muslimanske omladine radi zločina iz § 143 Kz, pak
nisam mogao krenuti na put, a bio sam i prehlađen. – Posljednji brzojav, koji sam
primio glasi: da dođem, ako se nadam da ću pomoći, pa pošto u siguran uspjeh bar
zasada nisam mogao računati, to prije nego bi ljudima taj trošak učinio, a ne znati
za uspjeh, volio sam od puta odustati. Dogovorite se Vi sa članovima Vašeg
odbora, pa ako oni pristanu, neka mi se javi da bar na sljedeće rasprave dođem,
no svakako Vi osobno zatražite odmah da se sve Vaše kaznene stvari ujedno spoje. Ako
Vi želite da ja sada odmah dođem, javite mi; – no bolje je da sve ostane do buduće
rasprave. Kao što ste sigurno čuli, biti će u svim parlamentima interpelacija
radi progona novinara u Bosni. Ne mogu da Vam u ovom pismu opsežno pišem
moje mišljenje o onoj Vašoj osudi, no ovih dana polazim u Beč k ministru, pa neću
propustiti priliku da ga uz ostalo ne upozorim i na ove tipične slučajeve novinarskog
proganjanja i osuđivanja, ne bi li možda državni odvjetnici dobili nalog da ne gledaju
odmah u svakoj oštrijoj kritici zločin smetanja javnog mira. – Ja ću pokušati ovdje
da djelujem ne bi li Vas pustili na prostu nogu. Za "Srp. riječ" već je
teško naći urednika koji će odgovarati, jedino "Narod" zgodno izbjegava zapljene,
jer od kada je u Mostaru, još nije bio zapljenjen. Za kratko vrijeme pa će
"Dan" u Sarajevu početi izlaziti, a organizacija se sprema da preuzme "Srp. riječ",
no ne vjerujem da će moći izdržati sa svim onim troškovima sa kojima je to skopčano. Pisao
sam Vam ovo kao branitelj i prijatelj, jer znam da Vam je sada teško i nesnosno,
no držim da će toliko obzira imati prema Vama kao novinaru, pa da će Vam učenje
i lektiru dozvoliti. – Uostalom, i to ćete Vi svojom snagom i voljom pretrpiti,
a nastupiće i drukčija vremena. Primite Vi i g. Kondić iskren pozdrav od
odanog Vam Dimovića[75]
24 - Danilo Dimović iz SarajevaSarajevo,
6. I. 1908. Dragi Kočiću! U prvom redu, sretan Vam Božić i Nova godina! Ništavnu
žalbu za Zrnića sam poslao već u B. Luku, te se nadam da će djelomično upaliti,
jer osuda nije pravno osnovana. – Priziv će sigurno uspjeti i to držim sa polovicom
kazne da će Zrnić proći. Istina je da imade članaka koji su mi se učinili
kao bojni krik. Lijepi su, krvlju su pisani, ali naše prilike… Bio sam prije
mjesec dana u Beču kod ministra preko dva sata u audijenciji. Razlagao sam mu
o progonu štampe, o nesuvremenosti našeg kaznenog zakona, a govorio sam veoma
dugo o Vama i vašem zatvoru. – Kako ste kod njega opisani, to možete misliti, jedino
priznaje Vaš veliki upliv na narod i to kao posljedicu "der hervoragenden schriftstellrischen
Tdtigkeit". Na sve moje molbe da Vas pusti dobio sam negativan odgovor,
jer veli: to je stvar sudova, – i zato sam se veoma začudio kada sam čuo da ste
pušteni. – Jednom kad dođem u B. Luku, ili Vi ovamo, ja cu vam potanko o tom pričati. Vi
se malo zakvačiste za Mostarce! No kako vidite, oni su ipak program neki politički
stvorili i, kako čujem, živo rade na ostvarenju. Ne treba ih dakle smetati! Vi
ste držali po vladinom ispravku da će politika biti isključena, pa i ja sam u to
vjerovao, no činjenice su me ugodno o drugom uvjerile, iako nisam potpuno zadovoljan.
– Program rezolucije slabiji je od samostalnog, tek za izvedenje ima više garancija,
jer je sada narod uz rezoluciju. Otišli su u Beč dr Krulj, Vasiljević i dr
Malić. Drago mi je da je Malić išao, jer vidim da on najjasnije prosuđuje sve
stvari, a uz to ide oštro naprijed. Mi ovdje u Sarajevu ništa ne radimo!
Teško je! Ja ne mogu, stranac sam, a Sarajlije imaju uvijek svojih računa unutarnjih,
koji izbijaju u javnim poslovima. – Došlo mi je već nekoliko puta da primim pripadništvo
bosansko – a ne kako rezolucija u programu veli "državljanstvo" – no uvijek sam
došao pred pitanje: Zar da vlada i ministar odlučuju o tome da li ja mogu biti
član organizacije ili ne! Uviđam da je to opravdano za ostale nama nacionalno
strane elemente, ali za nas Srbe, pa čak i Hrvate, ovaj princip čini mi se kao
povreda načela narodnog jedinstva, a to može ležati samo u interesu onog: Divide
et impera! Da su Talijani 1856–1866, te Nijemci ovako mislili, ne vjerujem da
bi bilo Italije i Njemačke! Razmislite o tome, ali mirno, otresite se onog milieua
što sve sa uskih granica prosuđuje, pa ćete vidjeti da imam pravo.
Nacionalne ograde već počinju spadati u
prošlost, a kod nas se razvija ovakav regionalizam!
Javite mi se kadgod, a ako budete kaznu u Zenici izdržavali, javite i to, pak
ću Vas pohoditi. S pozdravom Vaš Dimović.
25 - Danilo Dimović
iz SarajevaSarajevo, dne 20. 8. 1909. Dragi g. Kočiću, Koliko
sam ja mogao saznati, u novoj ustavnoj osnovi imade odredba po kojoj neće moći
biti birani za poslanike oni koji su radi zločina osuđeni, sve dotle dok stoje
pod posljedicama kazne. Kod Vas to iznaša 10 godina. Rješidba kojom ste Vi pomilovani
glasi sigurno tako kao i sve ostale; ona se proteže samo na kaznu, a ne na posljedice.
Uostalom, to možete vidjeti kod Okr. suda U Banjaluci. Ako vam je što nejasno,
a Vi prepišite i pošaljite meni. Prema ovom stanju stvari, ne bi drugo preostalo
nego da zatražite oprost od tih nesretnih posledica. No žuriti se sa ovim ne treba. Izgleda
da su se u Beču i Pešti pokajali što nam obećaše ustavne slobode, pa će sada nastojati
da nam ih što kasnije daju. Vremena ima dakle do sabora veoma mnogo. Osim
toga, sigurno ste čitali članak u "S. Rij". što sam ga ja pisao o predustavnim
zakonima. Među ostale takove zakone naveo sam i zakon o posljedicama za one koji
su radi političkih delikata osuđeni, pa sam zahtijevao da za političke osuđenike
imaju posljedice odmah po izlasku iz zatvora prestati. Tako je u kulturnim državama.
Govorio sam o tome i sa Šekom, pa mi je on izrično kazao da će većina tih zakona,
pa i onaj o posljedicama, izaći prije ustava. Zakon će dakle sam zbrisati sve posljedice
za Vas, pa stoga držim da zasada ne treba moliti. Onaj članak pisao sam
baš misleći na Vas i na Šerifa Arnautovića, a kako znate, u političkoj taktici
ja se ni s Vama ni s njim ne bih mogao složiti, a ipak bi mi veoma žao bilo kada
Vi ne bi u sabor došli. Kazao mi je Omčikus za onaj Vaš rad. Ja držim da
biste ga slobodno mogli ustupiti Institutu, jer mislim da taj institut imade čisto
naučne svrhe, a u nauci ne može i ne smije biti sitnih obzira, nego se ide samo
za ustanovljenjem gole istine. Javite mi se opet skoro i primite iskren pozdrav
od Vašeg Dimovića.
26 - Svetozar T. Zrnić iz zatvora u Zenicina
Božić, 25/12. 1908. Dragi brate Petre! Lijepo veli francuski moralista
Šanfor: "I Evropa ima svoje crnce: to su siromasi." Da, siromasi! Kad
mali i siromah čovjek istinu govori, koja se velikanu ne može dopasti, uvijek
on ima zlo srce, a kad tim velikanima njihove gadne slabosti i pogreške otkriva,
on je onda nepošten čovjek. Ej, teško sirotinji! Dragi brate Petre!
Tebi ovo moje pismo, možda, neće biti jasno, ali svakako pročitaj ga, pročitaj
ga, molim te, i malo razmisli. – Ja govorim u svom velikom ogorčenju, pod pritiskom
bola koji mi dušu kinji; jer sve što sada snosim, trpim i patim, na prvom je mjestu
sa opće nepravde, a na drugom: sa našeg banjalučkog farisejstva, u kojem glavnu
ulogu igraju njih dvojica: Lazar i Kosta. Zato što sam im – u odbrani časti moje
i mojih drugova – rekao istinu u lice, eto zato tuže me i za tu istinu moram da
plaćam 900 k. globe, ili da ležim tromjesečni zatvor. Pa ni to im nije dosta.
Za njih je slaba satisfakcija time data što ću ja ležati; njima je stalo najviše
do toga da mene pred narodom ocrne; da me predstave čovjekom srebroljubivim i koristoljubivim!
Ovo pošljednje i jest onaj glavni razlog temeljem kojega ja, sada, sa ostalima pušćan
nisam. Vjeruj, brate, ništa drugo nije već to što su me opisali svojim prijateljima
"gore", kao da sam ja – sve što sam počinio – počinio iz koristoljublja, a ne iz
patriotizma!!!! Pa da čovjeka duša ne zaboli?! Zar tim ljudima da ne
doviknem: "Denuncijanti i bezdušni fariseji!" Da sam na slobodi, znao bih
im i umio vratiti milo za drago; ali ovako, ko će za mene da se zauzme?… Prosto
nitko! I tako sam ja ostavljen, u ovoj mojoj bijedi, samome sebi. Još jedino uzdanje,
još jedinu nadu polažem, brate Petre u tebe, tvrdo uzdajući se da ćeš me na svakom
mjestu, i pri svakoj navali na moju osobu, od neprijatelja braniti. – Ne zaboravi
me prijatelju, kao što ni ja Tebe nikad ne zaboravih. Brani me od ljudi koji samo
zato svašta mogu biti što nigda ništa nisu, i koji danas ono a sutra ovo čine. Dragi
braco, još poodavna obećao si mi dati jedno godište "Srp. knjiž. glas." Podsdećam
te na to Tvoje obećanje, i ako ćeš mi to učiniti, učini sada, jer čitanje ovdje
od prijeke mi je koristi. Sveske podaj Lenki, a ona će meni ovamo poslati. Unaprijed
ti se za to zahvaljujem, i pozdravljam Tebe, Milku i Lepu Vaš Svetozar Ja
se nadam da ćeš mi bar nešto pisati. Ne zaboravljaj me, i javljaj mi se što češće.
Budi mi zdrav, Svetozar.
27 - Simo Eraković iz TuzleTuzla,
10. januara 1909. Dragi Petre, Javlja mi se Pavle iz Beča i pita za
te. Nisam mu ništa mogao pozitivno javiti, jer ni sam te ne smijem upitati. Kako
živiš i šta radiš? Znam kako ti je. Ovdje se očekuje, ima nekoliko mjeseci, da
jedna čifutka oglasi prodaju knjižare i štamparije. Stokanović ako je kupi, možda
bi tebe pozvao da knjižaru usavršiš i da književni list pokreneš. Još nije ništa
sigurno, ama ja oko toga igram. Želimo vam svima, ja i moji, zdravlje i sreću! Vaš
Simo[76]
28 - Simo Eraković iz TuzleTuzla, 14. XII.
1910. Dragi moj Petre, pošto ja sam namjeravam iznijeti razloge moga
istupa iz Srp. kluba, kao i razloge zašto se nisam htio u Klub povratiti, to mislim
da bi bila izlišna vaša izjava kojom vas nekolicina uvjerava moje birače, odnosno
javnost, da sam ja dužnosti narodnog poslanika najsavjesnije vršio itd. Niko nije
još u to posumnjao da li sam ja vršio savjesno dužnost ili ne. Ako koga interesira
moj istup, to bi želio da čuje za razloge. Želio bi da zna kakav je to Klub i
šta ja imam protiv Kluba pa sam istupio!. Ko je pratio rad Sabora, mogao je vidjeti
šta sam i ja govorio i radio, mogao se je uvjeriti da sam radio savjesno. Hoću
li i dalje raditi savjesno i čestito, hoću li valjano moći i htjeti braniti i dalje
njihove interese, vidjeće svak iz moje izjave. To bi svijet još bolje vidio iz jedne
vaše izjave, kad bi je vi izdali u onom smislu kao što si u prvom pismu rekao:
"U toj izjavi morali bi naglasiti sve što mislimo o Srp. klubu i konstatovati
fakat da ćeš ti i dalje kao i dosad odvažno i pošteno zastupati svoje birače i
njihove interese, kao i interese svega našeg naroda". Naravno da je
nekonzekventna i ostati članom Kluba i opet izjaviti sve što misliš o Klubu! To
se ne može, to je neprirodno. Prirodno bi samo bilo da se vi odlučite na istup
iz Kluba, jer već vidite i znate šta Klub radi i namjerava, pa da to objavite
i svoje razloge navedete. Vaši bi se razlozi uglavnom podudarali sa mojima, i
utoliko bi bio opravdan moj raniji istup. Inače, ako vi ostanete u Klubu, moja
će izjava pogoditi i vas i mi dalje nismo jedno, niti možemo biti. Posljedica je
da ja usamljen ne bih mogao raditi, morao bih povući konsekvence, tj. položiti
mandat. Uostalom, "Rad" je objavio tvoj i Ristin istup. Vas ste dvojica takođe
primorani ili da demantujete svoj istup, ili da ga opravdate jednom izjavom. Stoga,
ako s vaše strane neće biti nikakve druge izjave odnosno istupa, ja ne pristajem
ni da se o meni onako izjavljujete, jerbo ne zvoni ni našto drugo nego na ono šokačko:
"Smiluj mu se Gospodine". Objasniću i svoju aferu s Kruljom. Ja je se nimalo
ne stidim. Ja bih se samo stidio svojih, ne daj bože, nedjela ili protunarodnih
djela, a nikako nedavanja "riterskih" zadovoljština. Ja ću i dalje davati zadovoljštine
svojim šakama kako mognem i umjednem. Svijet je davno čuo za tu aferu i
odobravanja su na mojoj strani. A tako se isto ni moj istup iz Kluba u narodu nikako
loše ne komentariše (osim među činovništvom). Ja ću sa svojim izjavama krenuti
dok vidim šta ćete vi učiniti, a dotle da ste zdravo i veselo svome Simi.
29
- Petar S. Ivančević iz man. MoštaniceU man. Moštanici, 7/2. 1909. Dragi
moj gosp. Kočiću! Na Vaše milo pismo šaljem Vam iz mojijeh bilježaka prepis
o Ratkovu. Koliko se sjećam štampao sam, tj. bilo je djelomično uz naslov "Kula"
1891. štampano u "Glasniku zemalj. muzeja". Da ste mi zdravo i veselo! Vaš
P. S. Ivančević[77] Iguman.
30 - Svetozar Milošević
iz TrstaTrst, 24. marta 1909. Dragi Petre! Oprosti mi da ti
po obećanju ne mogoh odmah javiti radi putovanja za Solun, pošto sam, čim sam se
ovamo vratio, morao pratiti u Veneciju Aleksu Šantića kamo je strugnuo, te smo
tamo zatekli i Nikolu Kašikovića i Svet. Ćorovića. Oni su se uklonili, jer, po
njihovom pričanju, za koji će se dan proglasiti opsadno stanje; oni se sada sva trojica
nalaze u Veneciji i stanuju skupa u ulici koju ti na dnu rukom naznačujem, te
su mi izrazili želju da bi radi bili kada bi se i ti u njihovome društvu našao,
pa bi iz Venecije još lakše mogao preko Turske kamo želiš. Ja bih ti takođe
preporučio, ako ti je moguće, da se ukloniš, i to najzgodnije bi ti bilo u Veneciju
preko Nabrezine, jer na granici talijanskoj i ne gledaju pasoše – ako to međutim
sada nisu učinili zbog vojničkih bjegunaca koji se u Italiju sklanjaju. Put
iz Trsta do Soluna u II klasi košta 165 franaka u zlatu sa hranom, a u III klasi
košta fr. 65,50, bez hrane, a od Soluna do srpske granice držim da će najviše
koštati fr. 40–50. Ja mislim da nećeš imati poteškoća da se iz Banje Luke
udaljiš, samo bi u tom slučaju morao ući u željeznicu na starom banofu ili Dragočaju
i da ti neko drugi kartu izvadi pa da ti je dade, a kad si već neopaženo u kupe
unišao, kondukter neće valjda vršiti policisku službu. Ovo ti pismo šaljem
preko Dušana Vučkovića, koje će ti bez sumnje predati, jer držim kada bih ga tebi
direkt poslao da ga ne bi primio. Dakle, glavna je stvar da sakupiš što
više para, makar kr. 300: nadam se da bi ti dovoljno bilo za stići na oprijedjeljeno
mjesto i opet bi ti nešto ostalo. Toliko tebi na znanje, i primi prijateljski
pozdrav od Svetozara.[78]
Evo ti adrese one trojice: Venezia Traghetto S. Maurizio No 2729 Presso
Signoza Giuseppina Buttistich
31 - Jovan Cvijić iz BeogradaBeograd,
4. maja 1909. g. Dragi gospodine Kočiću, Bilo mi je osobito milo kad
sam dobio vaše pismo, te sam tako jednom pouzdano saznao šta je s vama. Vaša
namera da svoj rodni kraj antropogeografski i etnografski proučite, ako je moguće,
još me je više obradovala; tim pre što je vaš kraj, kao što iz pisma vidim, u
svakom pogledu vrlo zanimljiv. Ja ću vam danas u jednom paketu ispratiti
ono što mislim da je najpotrebnije da pročitate. Izvesna ću mesta obeležiti. Ali
sve je to samo radi toga, da imate okvir i da vam budu potpuno jasni glavni pravci
ispitivanja. Ali ja bih želeo da se vi u tom okviru sasvim samostalno krećete i
da proučavate i ono što se vama učini interesantno, a u uputstvima nije obeleženo. Držim
da vi treba najveću pažnju da obratite na specifične narodne osobine toga kraja,
a one će vredeti i za svu severozapadnu Bosnu. Treba da neko u jednome kraju uhvati
sve osobine narodne duše, duboko do korena. Razume se, da se to može učiniti
detaljnom studijom svih antropogeografskih i etnografskih momenata, ali se može
i puno koječega da oseti što se u faktima često ne vidi, i tu se ja u vas najviše
uzdam. Obradovan, hteo sam odmah da naredim da vam se iz Akademije pošalje
novaca, da bi ste imali za ta ispitivanja. Ali ja poznajem činovničku fukaru vaše
zemlje (kao što znate i osetio sam je), i bojim se da ti nevaljalci i od toga ne
naprave kakav proces. Zato vas molim da, ako vam je potrebno, nađete na
osnovu ovoga pisma potrebne novce za ispitivanje kod tamošnjih Srba, a Akademija
nauka i ja jamčimo im za sumu. Najsrdačniji pozdrav od Vama odanog J.
Cvijića.
32 - Jovan Cvijić iz BeogradaBeograd, 4. septembra
1909. g. Dragi g. Kočiću, Bio sam vrlo prijatno iznenađen kad sam
dobio danas "Književni glasnik" i pročitao Kroz Zmijanje, što ste meni posvetili. Svima
nama treba da znamo ta duboka narodna osećanja i narodne tradicije, koje dižu jedan
narod, a mi u Srbiji od takvih poslova ozdravljamo: škrope nas kao sveta bogojavljenska
vodica. Primite prijateljski pozdrav od vama odanog J. Cvijića.
33
- Jovan Cvijić iz BeogradaBeograd, 9. decembra 1909. g. Dragi gosp.
Kočiću, Vrlo me je obradovalo vaše pismo i vest da u Krajini pokrećete list,
više za socijalna pitanja, manje za beletristiku. U nas se svet mnogo bavi beletristikom.
Za talente je dovoljno i ovo listova što postoji. Kao što znate, to je neproduktivno,
naročito danas; osim toga, još više razvija onu površnu osobinu naše inteligencije
da piše pripovetke bez vrednosti i bezbrojne recenzije. Zbog toga što vaš
list nije pretežno beletrističan, mislim da je od koristi što ga krećete, i ja
ne mogu odreći da vam što za list ne pošaljem, mada sam mnogo raznovrsnim poslovima
zauzet. To može biti u mesecu martu, pošto ovih dana polazim u Nemačku na duže
vreme. Narod Krajine je, kao što vi to znate, etnografski svež, i o njemu
nema gotovo ništa u naučnoj literaturi. Zato će biti vrlo korisno, jako cenjeno,
ako vi na narodni život jaču pažnju obratite u svom listu. Vi ste sigurni
zbog dosadanjih radova da ćete sa novom knjigom naći znatnog odziva u Srbiji. I
ja očekujem Jauke sa Zmijanja sa najvećim interesovanjem. Primite srdačan
pozdrav sa g. dr Glušcem i ostalim srpskim prijateljima vaš J. Cvijić.
34
- Ljubica Luković iz Beograda8. maja, 1909. god., Beograd Poštovani
Gospodine, Uprava Kola sestara izdaje svake godine svoj kalendar Vardar[79]
namenjen patriotskim ciljevima, kojima Kolo služi.
Pa da bi ova knjiga što bolje odgovorila svome cilju, Uprava se obraća
svima poznatim književnicima srpskim za saradnju.
U toj nameri obraća se i Vama s molbom da jednom svojom pripovetkom ulepšate
ovu srpsku knjigu. Honorar je 100 din. od štampanog tabaka, a isplaćuje se
čim se rukopis primi. Koristimo se ovom prilikom da Vas uverimo o svome
odličnom poštovanju. Predsednica Ljubica s. Lukovićka. P. S. Rukopis
treba poslati do 15. jula 1909. 35 - Osman Đikić iz Sarajeva 8/5.
909. Dragi Kočo, baš sam bio naumio da ti pišem, kad dobih tvoje pismo.
Bratska ti hvala na dragocjenom obećanju tvoje saradnje kao i na laskavim riječima
o mome naumu. Ne treba da ti i riječi progovorim o potrebi jednoga takvog
lista, jer je i sam uviđaš. Naš dosadašnji rad u "Glas." i "Musavatu", iako je
imao izvjesnog uspjeha, taj uspjeh je bio negativan. Mi smo učinili dosta protiv
one pogubne struje koju pronosi "Behar", ali tu struju nismo mogli u temelj ubiti
zato jer nismo davali ničega pozitivnoga. Izbacujući "Behar" i hrv. lektiru iz
naših porodica, mi nismo imali da mjesto toga našim porodicama dademo što drugo.
A svijet, koji je nekoliko godina čitao taj list, navikao je da nešto čita, pa
je osjećao potrebu za to. Stoga nije ni čudo da "Behar" pri svemu našem nastojanju
– kako sam tačno izvješten – imade i danas na nekoliko stotina pretplatnika muslimana.
Naročito tu potrebu osjeća školska omladina, koja istovremeno – kako već i sam
znaš – u gornjim razredima gimnazije i sama pokušava da radi na književnom polju.
Te takve početnike ništa lakše kao pridobiti za kakvu hoćeš ideju, a "Behar" je
više učinio za Hrvate nego sav drugi njihov rad. No šta da ti pričam ono što ti
sve znaš. Glavno, ja sam se riješio da toj neophodnoj potrebi udovoljim. Iako zaposlen
u kancelariji i "Musav." toliko da se jedva imam vremena naspavati, ja sam se
riješio da se primim i toga posla pa dokle dur-dur. Dakako da i ne sumnjam u pomoć
mojih prijatelja u ovome poduzeću, pa zato se i smjedoh na to još prije odvažiti. List
hoće biti strogo književni. Našao sam za munasipnije da bude raznovrstan: poučno-zabavno-literaran,
kako bi njabolje odgovarao našoj porodici. Mislim da ga prozovem "Zorom", Aleksa
i Svetko ustupili pravo na to ime. Izlazio bi 2 puta mjesečno u formatu "Bos.
vile". List bi donosio nar. umotvorine, probranije i ljepše stvari, naročito musl.
ženske pjesme, čega imade još mnogo nesakupljeno. Milo bi mi bilo kad bi
mi ti učinio kakove god primjedbe u tome, jer bih htio da list bude onako uređen
i udešen kako bi najbolje bio primljen i postigao svoju svrhu. Nadam se da
će prvi broj svakako donijeti i tvoj rad na čemu ti već sada srdačno, bratska
hvala. Zora i ja pozdravljamo gđu Milku i tebe prijateljski. Budi zdravo tvome
Osmanu.[80]
36 - Č. Slepanek (češki publicista) iz BeogradaBeograd,
3. XI. 1909. Gospodine, dnevni list Lidove Noviny u Brnu, Moravska,
izdaće sveslavenski božićni broj, u kome doneće ne samo članke već i originalnu
beletriju ot slavenskie autora. Uredništvo ovog lista vrlo Vas moli, gospodine,
da budete tako dobar i napišete malu sliku za ovaj božićni broj, da bude i srpska
beletrija u njoj zastupljena. Izvolite sigurno napisati nešto malo i poslati na
moj adres u Beograd, čim brže tim bolje. Mislim da Vam to biće mogućno u toku 14–20
dana. Očekujući Vaš odgovor Vaš poštovalac Č. Slepanek česki
publicist sad u Beogradu, Moskovska 40. Dragi prijatelju, I od
svoje strane molim vas da to učinite. I ja sam obećao jedan politički članak. Sa
najboljim pozdravom Vaš J. Skerlić.
37 - Milan Ćurčin iz BeogradaBeograd,
12. nov. 1909. Dragi gosp. Kočiću, spremamo jedan almanah srpskih
i hrvatskih pripovedača i pesnika. To bi trebalo da bude jedna lepa knjiga, i iznutra
i spolja. Učestvovalo bi svega desetak Srba i desetak Hrvata; od srpskih pripovedača:
Bora Stanković, Ćipiko, Ćorović i Milićević, osim vas. Molim vas lepo, da čim
(pre) pošljete što imate najbolje, ili što ćete imati tamo do Nove godine. Posle
Nove godine moramo imati ceo materijal u rukama, da bismo dovršili redakciju (Dučić
i ja). Honorar će biti pristojan. Ako biste imali više stvari da nam ih pošljete
na izbor, – tim bolje; svakako bismo trebali da izađemo i pred svet i uz Hrvate
s najboljim što možemo. Javite mi, molim vas, da ste primili pismo, i pišite
ako želite još što znati. Srdačno vas pozdravljamo, za sve vaše ovdašnje poznanike Milan
Ćurčin[81]
38 –Milan Ćurčin iz BeogradaBeograd,
na Sv. Savu 1910. Dragi gosp. Kočiću, oprostite što vam opet dosađujem
u istoj stvari. Ali bilo bi mi vrlo žao kad bi "Almanah" morao izići bez vas.
Svi su se drugi odazvali koje smo pozvali, i većinom poslali već radove.
Odložićemo delo do Uskrsa, samo da bismo i vas imali. Ma kaki i ioliki posao ležao
na vašim plećima, ovde nas ne smete izneveriti. Jedna pričica nije velika stvar
a, uzgred budi rečeno, biće i dobro plaćena. Spreman sam da vam odmah pošljem honorar;
uz to bih vam, u svojstvu blagajnika "Srp. knj. glasnika", poslao i honorar koji
imate da primite od "Glasnika" do 1909. zaključno. Uostalom, verovaćete mi
i na reč da mi je vrlo mnogo do toga stalo da vi ne izostanete. Nadam se
pouzdano pristanku. Srdačno vas pozdravljam, vaš Milan Ćurčin.
39
- Jevto Dedijer iz SarajevaS. 14 XI. 09. Dragi Kočo, Kad je
ovdje bio Mitrinović razgovarali smo o tome kako bi bio potreban jedan knjiž. list
koji bi skupio i organizovao sve naše pismenije ljude. Ja sam predlagao da se pokrene
nov knjiž. list, a on je bio za to da se uređivanje "Bos. vile" povjeri tebi, ili
ako ti ne bi htio, kome drugom, pa da taj urednik izvede tu organizaciju, Mitrinović
mi poslije toga nije o tome ništa pisao, ali vidim po Kašikovićima da im se Mita
plaho zamjerio, jer je, vele, "htio Nikolu izbaciti iz Vile". Iza toga se po Sarajevu
pronio glas da ti pokrećeš nov list. Znajući da bi ti na me računao kao
na saradnika, i da bi me o tome već izvjestio, ja bih želio da mi što javiš da
li ima istine u tim glasovima. Ovdje je bio dr Risto Jeremić, i on bi htio
da pokrene jednu političko-naučnu reviju, onako nešto kao beogradski "Nedeljni
pregled". Ja sam bio za to da se pokrene nov književni list koji bi, pored lijepe
književnosti, tretirao i naša društvena pitanja. Složismo se da ja tebi pišem, i
da te pitam šta ti misliš o tome. Jeremić se ne bi protivio ni reformisanoj "Vili",
ali neće ništa preduzimati dok se s tobom ne dogovorimo. Možda ti je poznato
da sam se ponudio za urednika "Srp. riječi". Ništa mi ne odgovaraju. Ja se spremam
da povedem energičnu borbu s kuferaškom grupom iza "S. R." Ne znam ko će pobijediti,
ali vjeruj mi da ću na sto načina pokušati da u svojoj otadžbini nađem hljeba prije
nego bih je napustio. Ako ne bi inače išlo, mogli bismo pokušati da se taj list
kako god osnuje uz "S. R." Jesi li završio rad o Zmijanju. Mnogo me interesuje.
Ja mislim da bi ti u njemu mogao iznijeti čitav život narodni, jednu prosječnu
biologiju, od kolijevke do motike. Iako si ispitao samo jedan kraj, ja bih volio
da ti izneseš opšte osobine Krajišnika, koje sam jesenas promatrao u Grahovu,
i koji su mi se učinili kao neki tip s neobično intenzivnim osjećanjem,
i s mnogo životne snage. Ja čekam tvoj rad s neobičnom radoznalošću. Imao
bih ti o sebi pisati mnogo stvari, mahom malo ugodnih, ali ću to ostaviti za drugi
put. Molim te da mi što prije odgovoriš. Srdačan ti pozdrav od tvog J.
Dedijera[82]
40 - Jevto Dedijer iz SarajevaSarajevo,
30/XI. 09. Dragi Kočo. Jeremić[83] nije ni meni odgovorio
za čitava dva mjeseca; čak mi nije javio je li primio i moju knjigu. Gradi sanatorijum,
pa je u velikom poslu. Izvinjavajući mi se za ovaj slučaj, spomenuo je kako nije
imao vremena ni tebi da odgovori. Ja sam razgovarao s njim o tome kako bi
bilo dobro da se revija bavi i književnošću, pa bi, tako mogli spojiti i ovu reviju
i tvoj list ujedno. Tako bi bilo manje troška a više pretplatnika. On i Nikola
Stojanović[84] ostali su kod toga da se revija bavi isključivo političkim
i naučnim stvarima. Cilj će biti da razni naši stručni ljudi, sa svojim potpisima,
tretiraju naša važnija socijalna, politička i naučna pitanja na jedan objektivniji
i dublji način nego to, na primjer, čine naše novine. Revija se neće nikako baviti
lijepom književnošću. Imaće prostranu rubriku za političke i naučne preglede. Mene
su ponudili za urednika, i ja ću se, bar za neko vrijeme, primiti. Moja oferta
za glav. urednika "S. R." nije povoljno primljena, jer nijesam u volji izvjesnoj
gospodi. Više članova Uprav. odbora tražili su saziv sjednice, ali je bez uspjeha. Na
priličnoj sam muci, ali volim ovdje se i mučiti nego ići natrag u Srbiju. Srdačno
te pozdravlja tvoj Jevto.
41 - Golub Babić iz SarajevaSarajevo,
25/11. 1909. Dragi Pero! Primio sam tvoje pismo, na koje ti odgovaram. Od
mojih predaka čuo sam da su moji stari bili u Zmijanju, u selu Ratkovu, i da tu
imade i sada razvalina koje su u visinu veće od čovječije veličine. U selu Ratkovu
imade i sada jedna njiva koja se zove Ratkovo vinogradište. Kad su odatle pobjegli,
onda su se nastanili u Bjelaju, u Kruvokuće kod Petrovca, i tu koliko su bili
ne znam. Odatle su prešli kod Knina u Mokro Polje u Dalmaciju. A odatle su otišli
u Trubar na tromeđi; i tu sam ja rođen. Jedan dio naše porodice otišli su
u Zelengrad više Obrovca u Dalmaciji, koji su se svi pokatoličili i zovu se Mitrovići,
osim Janković Stojana i njegova oca koji je vojevao sa Turcima u Dalmaciji. Ovi
katolici slave i sada svetog Jovana. Još od moje porodice imade u Lici oko
30 kuća Babića, a zovu se neki Kovačevići; svi su katolici, a imade i 40 kuća
Srba Babića; i oni su u Lici. Prijeko kod Gradiške u Štopu imade i sada
oko 1000 numera Babića od naše loze. Ovdje oko Sarajeva imade oko 20 kuća Babića
Turaka kod kojih je bila i sablja Rajkova, i ja sam išo hod njiha da išćem sablju,
ali su oni odnijeli u Carigrad. Ja sam je tražio i isko, ali je nisu htjeli poslati
iz Carigrada. Pas, toke i čelenka, to je ostalo kod nas, pa mi je još đed pričo
da su ajduci odnijeli toke i čelenku, a pas je i sada kod mene. Ovi što
su Turci, oni su potomci kapetana Todora. Njegovi sinovi, koji su poturčeni u Sarajevu,
njihova je mati nakon 18 god. dočula da su joj sinovi živi i da su oženjeni, te
je kod njiha došla i ukrala sablju i donijela je svojim sinovima. I tako je Rajkova
sablja došla u njihove ruke. Mnogo te pozdravlja vojvoda Golub.[85]
42-
Miloš Dekić iz Bos. NovogPoštovanom gospodinu Petru Kočiću, srp.
književniku u B. Luci. Odbor srp. čitaonice u Bos. Novom donio je u svojoj
sjednici održanoj 22/XI. 1909. zaključak da se u društvenim prostorijama održi
ove zime niz popularnih predavanja. Prva takova predavanja imala bi se održati
na Sv. Stefana (treći dan Božića). Želja je odbora i građanstva da Vi sa
gospodinom K. Majkićem otvorite taj niz predavanja. Odlučite li se doći,
molimo Vas izvijestite nas o tome. Za odbor srp. čitaonice U Bos.
Novom, 28. novembra 1909. Predsjednik Miloš Dekić.
43 -
Tanasije Dakić iz SarajevaDragi Petre, možda si mislio da sam onaj
tvoj "poziv na preplatu" bacio u vatru i ne osvrnuv se na nj. Kao što vidiš iz
priloženog spiska, nije tako. Samo mi je vrlo žao što ne mogoh popuniti listu
i istjerati na 50! Uzrok je taj što sam baš u ono doba bio bolestan, kad sam dobio
poziv, te su mi ostali (Đikić, Umićević, Stjepanović, Kašiković) pootimali poznanike.
Ipak sam istjerao na 41, a u sadašnjim prilikama i to je dosta. Morao sam se upravo
svađati dok sam neke natjerao da se pretplate! Jedni hoće najprije knjigu
pa onda da dadu krunu (kao Milošević iz banke), drugi pitaju hoće li se zbilja
štampati (bezobraznici), a treći opet kažu: "Pa podaj ti krunu za me, a ja ću
ti je dati kad mi doneseš knjigu!" Imao si posla s ovakvim stvarima, ali s ovakvim
đubretom kakvo je u Sarajevu – nikada. Kao što vidiš, pretplatnika
je 40, a pretplaćeno na 41 komad, jer je broj 39, Bogdan Petrović, uzeo
dva komada. To ne zaboravi! A onda još nešto: Broj 27, Vladislav Glik,
pravnik, imenovan je međutim za perovodnog vježbenika u Višegradu, pa te
molim pošalji mu knjigu tamo na onoga na koga budeš slao knjige u Višegrad, a ako
nemaš nikoga, pošalji pravo na njega. Ne zaboravi ni to! Osim toga,
broj 5 (Perinović), 12 (Kondić), 13 (Kadić) platili su po 50 hel. za po jedan
primjerak "Jazavca pred sudom", i br. 9 (M. Besarović) želio bi jedan primjerak,
ali mi nije dao para – "nije imao sitno" – pa ti ih ne šaljem. Ako ćeš mu "vjerovati",
pošalji s ostalima, a ja ću ti onda makar u markama poslati. Prema tome šaljem
ti: 1. za 41 komad "Jauci sa Zmijanja 41 K 2. 3 kom. "Jazavac pred
sudom" 1.50 K 42.50 K NB. Ja sam "Jazavac pred sudom" računao po 50
h, jer mi se čini da mu je bila tolika cijena. Mnogi pitaju zašto nisi knjigu
štampao gdje na strani, jer se boje da ti je neće zaplijeniti tvoj dobri prijatelj
Ljubačevski, štono šalje pozovke i mrtvacima! Šekov me pita da li imaš još
koji primjerak one tvoje knjige "S planine i ispod planine", gdje je izašao i "Jazavac
pred sudom"? Ako nemaš, može li se gdje dobiti, i gdje? Pozdravi
mi lijepo tvoju hanumu ili stopanicu, kako hoćeš, a i Vladu Skarića. Tebe iskreno
pozdravlja tvoj Tan. Dakić.[86] Sarajevo, na dan 61.
godišnjice vladanja austrougarskog vladara, tj. 2. decembra, sirječ (rečeno po veleizdajničkom
kalendaru) 19. novembrija ljeta gospodnjeg 1909. NB. Gornji – prvi – datum
napisan prema prvoj domaćoj vijesti današnje Glišine "Srpske riječi" što izlazi
u Sarajevu, u, Bosni i prisvaja sebi naslov: "organ srpskog naroda u Bosni
i Hercegovini".
44 - Jovan Tanović iz BeogradaBeograd, 30.
oktobra. Dragi moj Kočo, Dobio sam tvoju kartu, a i pozivi na pretplatu
stigli su večeras. Ja i Diša učinićemo sve da sakupimo što više pretplatnika.
Tvoj proglas za "Jauke sa Zmijanja" sve nas je obradovao, Dosad smo sakupili
sto pretplatnika, a nadamo se da će broj preći hiljadu. Isto tako postarali smo
se da nađemo skupljače u unutrašnjosti. Zato nam pošalji što moguće više poziva.
Isto tako javi nam kad treba da ti novac pošaljemo. Mislim da ne bi pogrešio
kad bi sada napisao jedan feljton za "Politiku". Za taj rad dobio bi dobar honorar,
a učinio bi da se čitaoci što više zainteresuju za tvoju knjigu. G.
Ribnikar želi da u božićnjem broju "P." izađe jedna tvoja priča. Zato, boga ti,
gledaj da na vreme pošalješ rukopis. Honorar neće biti mali. Diša te molio
da jedan primjerak "Jauci sa Zmijanja" pošalješ njegovoj familiji u Prijedor, a on
je ovde pretplatu položio. Pozdravi mnogo Milku. Tebe toplo grli tvoj
Jovan Tanović[87]
Ako bog da zdravlja doći ćemo o Božiću tebi u goste i Dišinoj familiji
u Prijedor.
45 - Jovan Tanović iz BeogradaBeograd, 7. dec.
1909. Dragi Pero, Skupljanje pretplate za "Jauke sa Zmijanja" ide dobro.
Molim te, požuri se da što pre pošalješ priču za božićni broj "Politike". Ako
ne možeš brzo biti gotov sa novom pričom, onda proberi jednu
od već napisanih za "Jauke sa Zmijanja", pa je pošalji da je štampamo u "Politici"
u božićnjem broju. S pozdravom tvoj Jovan Tanović.
46 -
Aleksa Šantić iz Mostara Dragi Pero, Ja sam se od srca obradovao
kad sam primio tvoj bratski pozdrav za saradnju na "Razvitku". Obradovao sam se
iz dva razloga; a prvi je što vidim da si se opet povratio svojim pravim prijateljima,
koji te uistini iskreno vole i duboko poštuju; a drugi je što će tvoj novi put
donijeti koristi i tebi i nama svima. Ti si se, moj dragi Pero, grdno varao
kad si i za jedan čas sumnjao na Mostarce i mislio da ti jamu kopaju i da te mrze.
Ovdje ni jedne cigle duše nema koja te je mrzila i koja ti je zla željela. To su
ti samo gadne i podle duše nalagale da na taj način zavade Bosance i Hercegovce,
da se kolju i da im zajednički rad oslabe. No o tome zasada dosta. Da ti
se odmah odazovem i da ti učinim po želji, evo sam ti na brzu ruku napisao jednu
pjesmu kakvu si želio. No kako sam morao pisati za 1. broj "Bos. vile" jedan rad,
pa za "Srp. knj. glasnik" i za "Almanah" koji će izdati Ćurčin i Dučić, to nisam
imao vremena da ti stvar napišem bolju i da je "doćeram" kako treba. No nadam se
da će i ovako "upaliti", pa ti je evo i šaljem. – Molim te, odgovori mi na dopisnici
jesi li pismo i pjesmu primio, jer se može slučiti da se na pošti izgubi. Čestita
ti Božić i bratski te pozdravlja tvoj Aleksa. Molim te, pazi da u
pjesmi ne bude nijedna štamparska greška.
47 - Stevo
Jelača iz KarlovcaKarlovac, 26. I. 1910. p. n. Dragi Petre! Molim
te da mi javiš što prije: u koliko si eksemplara razaslao svoj list u pojedine
zemlje, koliko piscima i novinama, a koliko pretplatnicima; u koliko si eks.
svoj list štampao i čemu se nadaš? Inače još mi što piši o pokretu svog
lista, što misliš da bi bilo potrebno da iznesem u javnost pred širu publiku.
Ja naime sve to tebe molim da mogu napisati u "Srbobranu" feljton o raširenosti
naših književnih listova, pa će i tebi sigurno biti milo da o tvom listu progovorim. Poslao
bih ti pretplatu, ali sam beskućnik i bez službe. – Pošalji mi prvi broj da barem
mogu reći svoj sud o listu u dvije-tri rečenice. Nastojaću da ti što i napišem
za list. Naročito da koju hrvatsku bolju knjigu prikažem. Od "Bos. vile" već
sam dobio podatke. Molim te, odgovori. Pozdravlja te tvoj stari drug Stevo
Jelača[88] prof. kandidat Gor. Karlovac Hrvatska Kad
će izići tvoja knjiga "Sa Zmijanja"? Ja sam se pretplatio preko jedne učiteljice
Georg. Stojanovićeve. Čim iziđe, pošalji je na mene direktno, da je što prije proučim,
pa ću je možda prikazati u "Savremeniku". Tvoj St. Jelača.
48
- Lazar Lucić iz SarajevaSr. 30/1. 910. Mnogopoštovani Gospodine! Rad
sam da prevedem Vaše djelo "Jazavac pred sudom" na međunarodni jezik esperanto,
te Vas najtoplije molim da mi to sa svoje strane dozvolite, i dozvolu čim prije
pošaljete. Ja od ovoga prevoda za sebe ne tražim nikoje materijalne koristi;
ostane li što čistog novca nakon štamparskih i izdavačkih troškova, moglo bi se
pokloniti "Prosvjeti" i ovdašnjoj "Dobrotvornoj ženskoj zadruzi". I u ovome pogledu,
ako bi bili drugog mišljenja, molim da mi javite. Sa prevodom bih bio gotov
za 2 mjeseca dana; dao bih ga štampati preko prijatelja Dim. Mitrinovića
u Beogradu ili u Zagrebu, a preko ovdašnjeg esperantskog društva (koje se ovih
dana organizuje) poslaću prevod svim esperantskim društvima – u i izvan zemlje
– da se pretplate na nj. Nadam se i uvjeren sam, da će pretplatnika biti dosta. Od
naših dobrih stvari slabo je što prevedeno dosada na esperanto. Dakle, mislim
da ću prevodom Vašeg "Jazavca" koristiti narodnoj stvari dosta. Moleći Vas
za odgovor, ostajem Vaš odani Lazar Lucić pravnik.
49
- R. Dubljević iz StoparaStopari, 20. IV. 1910. g. Dragi Petre! Iskreno
pozdravljam tvoju kandidaturu za poslanika težačkog banjalučkog kotara. Bila sretna
za tebe i tvoje birače; a i biće ako bog da, jer ti si i dosada svom snagom svojom
dijelio jade tvoje braće, sirotinje Raje. Pozdrav R. Dubljević, svešt.
50
- Veliki upravni i prosvjetni savjet iz SarajevaGospodinu Petru Kočiću,
književniku u Sarajevu. Pozivom na Vašu molbu od 10. marta 1911, u kojoj
tražite činovničko mjesto u ovom Savjetu, ovim Vam se stavlja do znanja da Vas je
u današnjoj sjednici izabrao ovaj Savjet za svoga činovnika. Vaše su dužnosti:
uređivanje i administracija zvaničnog organa "Vjesnika", sređivanje školske statistike
i referat administrativnih predmeta. Plata Vam je: K 2.400 i K 600 stanarine
godišnje, što ćete primati iz blagajnice ovog Savjeta u jednakim mjesečnim obrocima
unaprijed. Vaše je mjesto kao činovnika ovog Savjeta za prve dvije godine privremeno. Služba
Vam počinje 1. aprila po starom kalendaru o. g. od koga ćete dana imati pravo
na platu. Pozivate se da svoju službu tačno i savesno vršite
i da se 1. aprila prijavite potpredsjedniku ovoga Savjeta g. Gligoriju M. Jeftanoviću
da ste službu nastupili. Vaši uredovni sati biće od 8–12 prije podne i od 3–6
poslije podne svaki dan osim nedjelje i praznika. Ujedno Vam se prilaže radi
ravnanja i program za list koji je usvojen u sjednici ovoga Savjeta. Iz sjednice
držane 16. marta 1911. g.
51 - Ilija Kočić iz GomioniceGomjenica,
1. XII. 1913. Dragi brate, S tužnim srcem pišem ti ovo pismance u
kome te prvo moram upitati, jesi li zdravo, a već o veselosti kakvoj ni govora
nema, brate dragi, kako kod tebe tako i kod mene. Kruže glasovi da si jako
bolestan i da si do krajnosti nervno potrešen. Znam da si bio prije malo nervozan
i da si bio na Ivanu pl., ali kako čujem, ne od tebe nego od drugijeh, da si gore
nego prije. Vjerujem, mili brate, kako ti je kad si izgubio milog i dragog svoga
anđelka Slobodana[89], kome si se obradovao kao žarkome suncu, koji
ti je brigu u borbi razbijao, tegobu u ovome gadnom i lažljivom svetu sa srca ti
skidao. E, moj dragi brate, i ja se smatram za nesrećnog gde nikad ne bijah na
tvom veselju ni na žalosti, valjda je to tako sudbina odredila. Gubitak je
naš neprežaljen, ali se opet treba tješiti i ne gubiti nade. Za tvoje mi
je zdravlje slabo i oronulo u svakodnevnoj borbi najteže jer, mili brate, da tebi
što bude, ja sam već propao i svu nadu izgubio, jer mi je ionako sve prazno i
pusto. Ja sve mislim da tebe nije baš toliko savladala ta nesretna nervoza,
te sve mislim da su to izmišljotine zbog ovih nesretnih izbora, te da tvoji neprijatelji
ubijaju duh u narodu tvoga izbornog kotara. Ako ti je baš teško, po mom mišljenju,
da se malo povučeš sa te nesretne političke pozornice i trzavica, te ako bude
"bolje, može se opet nastaviti. Hvala ti, brate, za ono novaca što si mi poslao;
gledaću da ti ih vratim. Molim te, ne tuži, opet se razgovaraj. Pozdrav
primi zajedno sa Milkom od vašeg brata Ilije[90] Jesi li,
brate, dobio moj telegram? Piši mi ako možeš odmah.
52 - Dušan
B. Popović iz ČikagaČikago, dec. 10. 1913. Poštovani Gosp. Kočiću! Ja
sam Vam bio poslao ljetos dva paketića. preko pošte "Jazavca pred sudom" (60 komada):
štampano latinicom. Molim Vas, odgovorite mi jeste li primili poslate knjige. Šaljem
Vam preko pošte na "Otadžbinu" jednu "Balkansku pjesmaricu". Pripazite hoće li
Vam je pošta predati. Želim Vam dobar uspjeh u ponovnom pokretanju "Otadžbine". Vaše
pismo u "Otadžbini" osobito mi se dopada, a osobito ona prazna obećanja kad prezirete
i kad im ne vjerujete. Vlada i ministri su u stanju da sve obećaju a da ništa ne
izvrše. "Najviše laže onaj ko smije". Tako i vlada sa ministarstvom laže,
jer njima laž služi za "čast", a smiju pa i lažu. "Sudaniju" neću
moći izdati, jer imam velike izdatke oko štamparije i knjižarnice. Moja radnja
prilično ide naprijed, a s zdravljem sam dobro, te se drugo sve more i mora trpjeti. Izgleda
mi da će i ovđe kod amerikanskog naroda biti velike borbe između američkih trustova
(bogatih udruženih trgovaca), s jedne strane i radničke klase s druge strane. Prošle
godine izabrat je za predsjednika Sjedinjenih Sjevernih Američkih Država demokrat
Vilson, te ovi sadašnji predsjednik hoće da kontroliše rad "trustova" i
da se poboljša radničko pravo, to jest da životne namirnice budu jevtinije a da
radnicima bude nadnica bolje plaćena. Ovo ne ide u račun "bogatašima" da se poboljšava
radništvu, te prema ovome izgleda da će nastati velika borba, s jedne strane od
trustova, a s druge strane predsjednika Vilsona i radnog naroda. U
ovoj velikoj borbi sa američkim milijonerima biće teški i crni dani za svo američko
radništvo. Sad su sve fabrike, radionice i sva veća poduzeća počeli u sporazumu
da otpuštaju radnike iz posla, te je na sve strane narod u velikoj brizi za poslom,
a ubuduće izgleda da će biti još gore i teže za radništvo. U velikoj je
brizi naš narod: preko bijelog svijeta od svoga ognjišta otišao, na što i gđe je
došo? Ovđe je došao te nema šta da radi, nema gđe da zaradi te da se prehrani,
a kako će moći da se oduži uzajmljeni putni trošak? Ima veliki broj ovđe
u Americi vojničkih bjegunaca iz Bosne i Hercegovine, a osobito sva Hercegovina
je bjegunac od vojništva. Sad zamislite kako je ovome narodu; prvo je: siromašno
živi u Hercegovini; drugo: ovđe radnje sasvijem slabo ima, a treće je: većinom
smo svi bjegunci od vojništva. Sad ovđe mnogi nema radnje a ne smije se vratiti
svojoj kući, jer mora četiri godine da služi Francela bez pare i dinara. Ja
mislim da Hercegovaca ima u Americi od 18 god. pa do 32 godine oko 40.000, i gotovo
sve vojni bjegunci. Sad zamislite koliko se duša moli "nečijoj smrti iz ove
samo jedne male provincije". U pošljednje vrijeme u velikom broju dolazi
ovamo narod iz Bosne, Bačke, Banata, Srema i Hrvatske. Naše novine u Americi,
a i tamošnje, trebalo (bi) što više da obaveštavaju siromašni narod te da se upućuje
na druge strane za zaradom, a ne da ovđe, brez rada i zarade, strada. Kod
nas su slabe prilike za živjeti u Bosni i Hercegovini, a ako ovđe nastane kriza
i neradica, mnogi će se napatiti. Srpski Vas pozdravljam i želim Vam u svemu
dobar uspjeh. Vaš poštovalac Dušan B. Popović.
53 - Ilija Kočić
iz Gomjenice -Milki Kočić u Sarajevo[90]Gomjenica, 17. I. 1914. Draga
Milka, Nekako sam se doturao do ove svoje pustinje, ali ti nisam mogao odmah
pisati jer se nisam dugo bavio u Banjoj Luci. Kako ste, šta vi radite? Doduše,
da te i ne pitam, znam kako ti je, ali moramo trpiti. Jesi li poslije dobila iz
Beograda izvještaj kako je Petru, je li mu bolje, ili je gore, ili je sve onako? Molim
te, piši mi, dok se i ja osiguram može biti da ću ići opet u Beograd. Šta ti misliš:
da li ćeš ostati tu ili ćeš u Banju Luku? Ako ne misliš u Beograd, najbolje bi bilo
u Banju Luku. Piši mi sve opširno ako imaš vremena. Ja nastojim, ako nađem
garanta, da izvadim iz kase novaca i da se odužim. Jesi li dobila novce od Narodnog
pozorišta? Mogu ti reći da ja baš nisam zdrav, jer sam isprezebao. Kako
si mi u zdravlju? Kako je Lepa? Đorđo? Pozdrav svima vama, vaš Ilija.
54
- Jovan Karanović iz Beograda - Milki Kočić u Sarajevo(Nedatirano) Veleštovana
gospođo, Kartu Vašu primio sam, na koju Vam odgovaram. Gospodin Petar je
svakim danom bolje. Kako će bolest kašnje djelovati, to ne znam, ali uzdam se u
boga da će sve bolje biti nego mislimo. Fizično je sasma zdrav, apetit za jesti
dobar, spava dobro, sjeća se Vas i djece i uvijek želi da ide tamo, na što mu
kažem da čeka zadnjeg marta pa će skupa sa mnom. List "Otadžbinu" i "Srpsku riječ"
dobiva uredno svakog dana; posetu mu čini svakog dana gospođica Mara Vranješević,
a osim toga je bio gospodin Nikola Kašiković i Simo Eskić i svakim danom po neki
Bosanac, Hercegovac ili Beograđanin. Dokle sam ja u Beogradu, a to je do
zadnjeg marta, nemojte se za njega ništa bojati: ja sam š njime svakog dana i večeri,
za svaku njegovu promjenu izvijestiću Vas. Telegram sam dobio i odmah sam odgovorio,
ali nije potrebno da trošite za telegrame. Za sada ovoliko. Primite
srpski pozdrav od Petra i mene Jovan Karanović.
55 - Jovan Karanović
iz Beograda - Milki Kočić u Sarajevo(Nedatirano) Veleštovana gospođo! Oprostite
što Vam nijesam već. dugo javio za stanje Petrovo. On je fizično potpuno zdrav
– duševno se menja samo; utoliko je bolje što je miran i razgovara te nije zamišljen.
Uvijek mi govori da kad ćemo tamo (kući), te kaže da ne bi iza mene nikako ostao. Gospođica
Mara bila je pred 5 dana, pa sam joj sve opširno saopćio, te mi je obećala da
će Vam pisati, pa ne znam jeli ili nije, te je od to doba ne vidim. – Ja kad budem
tamo sad došao, sve ću Vam opširno kazati stanje njegovo. Zasad nemojte se
za njega brinuti. Pozdrav gosp. Nježiću i Božiću, a vi primite srpski pozdrav od
Jov. Karanovića. Ovo Petar piše: Draga Milko, za
mene se nemoj ništa brinuti. Ja sam zdravo i ubrzo ću tamo doći. Primite srpski
pozdrav Petar Kočić. Napomene
1 Gerasim, Jovan Kočić (1847–1905) – otac je Petra Kočića. Po profesiji
je bio sveštenik (rukopoložen 1873), ali se, kada mu je žena umrla (na porođaju
mlađeg Kočićevog brata Ilije, 1879), zakaluđerio u manastiru Gomionici i dobio
ime Gerasim. Iako kaluđer, i dalje je obavljao svešteničku dužnost. Godine 1888.
odležao je u „crnoj kući" u Banjaluci (u istoj ćeliji u kojoj je kasnije tamnovao
njegov sin Petar) sedam mjeseci zbog toga što je među zmijanjskim seljacima organizovao
„demonstraciju" prilikom dolaska austrijskog prestolonaslednika Rudolfa u Banjaluku,
tj. nagovarao seljake da ne iziđu pred austrijskog visokog gosta u svečanim nego
u pocijepanim odelima. 2 Gavro – verovatno Gavrilo Stojnić, upravnik – iguman
manastira Gomionica. 3 Ilija Kočić (1879–1927) je mlađi brat Petrov. Učio
je bogosloviju. I on se kasnije, pod uticajem oca (i po smrti očevoj) zakaluđerio.
Služio je kao sveštenik. Umro je kao parohijski sveštenik u Lipniku kod Sanskog
Mosta. 4 Milica je starija sestra Petrova. Udata je bila za Simeuna Milosavljevića
u selu Kmećanima, blizu Gomionice. 5 Milka Vukmanović (1882–1966), udata
Kočić je Petrova prva i jedina ljubav, a kasnije bračna i životna saputnica. 6
Hugo baron Kučera, dugogodišnji civilni adlatus (1887–1904) – bio je šef civilne
uprave u Bosni i Hercegovini. 7 Savo Buzandžić, kasnije trgovac, bio je u
ranoj mladosti Kočićev drug. 8 Dušan, sin prote Vida Kovačevića iz Banjaluke.
Takođe student, bio je Kočićev drug, ali je studirao u Gracu. 9 Petar S.
Ivančević (1864–1914) bio je iguman manastira Moštanica. Kao i Kočićev otac, opsluživao
je parohije. Prvi je (1891) otvorio školu u Gomionici, a zatim, kao sveštenik,
opsluživao razne parohije (Jajce, Ozren, Tavna, Moštanica). Sakupljao je i objavljivao
narodne umotvorine (pjesme, propvijetke), a objavio je i veći broj etnografsko-folklornih
članaka. 10 Pavle Lagarić (1865–1942) je u vreme Kočićevih studija bio student
tehnike i kasnije arhitekta. Interesovao se za književnost i bavio kritikom. I
sam je pisao pripovijetke. Imao je uticaja na Kočića onda kada je tvorac „Pjesmarice
od Davida Štrpca" činio prve korake u literaturi. Kočić ga je smatrao svojim učiteljem. 11
Nikola T. Kašiković (1861–1921), književnik i nacionalni radnik, jedan je od pokretača
Bosanske vile (1885) i njen vlasnik i urednik skoro za čitavo vrijeme izlaženja
(1887–1914). Radio je mnogo na sakupljanju narodnih umotvoriia, koje je mahom objavljivao
u Bosanskoj vili, a u tome mu je ponekad pomagao i Kočić. Bio je u službi srpske
propagande i on je izdejstvovao Kočiću stipendiju iz Srbije. 12 Marko Kraljević
– bio je tada student prava u Beču, a kasnije sudija u Sarajevu. 13 Stevo
Vukmanović (1853–1927) je otac Kočićeve supruge milke, šumski poslovođa u Banjoj
Luci, docnije trgovac u selu Jošavica. 14 Milorad – Mile Pavlović mile Krpa
(1865–1957), profesor, književnik i novinar, bio je i nacionalno-propagandni radnik.
Zvali su ga „bosanskim konzulom" jer je njegova propagandna djelatnost bila okrenuta
Bosni i Hercegovini. Kočić je sa njim održavao kontakte od studentskih dana, ali
poslije isfabrikovanog provokatorskog pisma (1906) nije se više dopisivao sa njim. 15
Milan Srškić (1880–1937) bio je tada student u Beču, a kasnije poznati građanski
političar. Bio je poslanik u Bosanskom saboru, član Jugoslovenskog odbora za vrijeme
prvog svetskog rata a po oslobođenju i ujedinjenju ministar i predsjednik ministarstva. 16
Đorđo Kočić je Petrov brat od strica. 17 Likota je mitropolit banjalučki
Evg. Letica. 18 Bogdan Popović (1863–1944), poznati srpski estetičar i kritičar.
Bio je najpre profesor Velike škole a posle i Beogradskog univerziteta. Jedan
je od osnivača Srpskog književnog glasnika. Ne znamo kojim je povodom Kočić pisao
Popoviću (verovatno je nudio prilog za SKG). 19 Marko Car (1859–1953) je
književni kritičar i putopisac. Jedan je od prvih Kočićevih kritičara. 20
Umetnikova duša je nalik na biljku. Što je za ovu Sunce, to je za njega razumijevanje,
priznavanje. Potpuno potcijenjivanje utiče kao mrak; u njemu biljka blijedi, vene,
mora da ugine, svi njeni trzaji i napori ne pomažu bez svijetlosti i toplote. 21
Danilo A. Živaljević (1862–1934) je srpski književni istoričar i kritičar. Poznat
je naročito po časopisu Kolo koji je pod njegovim uredništvom obnovljen 1901. godine
kao pandan Srpskom književnom glasniku. Kolo je materijalno pomagala kraljica Draga,
a pisci okupljeni oko ovog časopisa bili su posle 29. maja 1903. prokaženi kao
„dvorski" umjetnici. 22 Grgur Jakšić (1871–1955) je srpski istoričar i publicista.
Kada je krajem prošlog vijeka, kao državni pitomac, završno studije u Francuskoj
i postao doktor filozofije, stavljeno mu je u dužnost da u Parizu strani svijet
obaviještava o Srbima. 23 Gerasim P. Ivezić (1876–1915) je Kočićev drug
sa studija u Beču. Postao je ljekar, ali se bavio književnošću i prevođenjem. Pisao
je i o slikarstvu. 24 Svetislav B. Cvijanović (1877–1961) je beogradski
knjižar i izdavač koji se izdavanjem knjiga bavio dosta dugo – od početka prošlog
vijeka do Drugog svijetskog rata, i štampao i Kočićeva djela. 25 Đuro Šurmin
(1867–1937) je hrvatski književni istoričar i političar. Napisao je i objavio (1898)
Povijest književnosti hrvatske i srpske. 26 Petar P. Đorđević (1855–1902)
– bio je profesor i jedan od osnivača Srpske književne zadruge. U Kočićevo vrijeme
bio je naročito poznat po svojoj Teoriji književnosti. 27 Jovan Tanović
(1883–1944) bio je saradnik a poslije urednik beogradske Politike. Jedan je od
izdavača treće knjige zbirke S planine i ispod planine. 28 Ferdo Šišić (1869–1940),
istoričar i univerzitetski profesor, pisac mnogih rasprava, pored ostalog i iz
istorije Bosne. Pismo se čuva u Arhivi JAZU, Ostavština F. Šišića, fascikl XIII. 29
Stevan M. Dimitrijević, (1866–1953) sveštenik i profesor. Bavio se istoriografijom
srpske crkve i bio nosilac srpske propagande u Makedoniji i na Kosovu. Kada je
Kočić bio nastavnik u skopskoj Gimnaziji, Dimitrijević je bio direktor. 30
Mihailo Ristić (1864–1925) – diplomatski službenik, najviše u krajevima pod turskom
upravom. U vrijeme kada je Kočić bio nastavnik, Ristić je bio generalni konzul
u Skoplju. 31 Januara 1906. g. u Gimnaziji je došlo do đačke pobune, što
je prouzrokovalo zatvaranje škole i internata. Škola je ponovo počela da radi 15.
aprila. U to vrijeme dužnost direktora vršio je privremeno Ilija Vučetić, jer
je Steva Dimitrijević ranije dao ostavku na položaj direktora. 32 Na koverti:
Odgovoreno 25. marta 1906. 33 Veljko Petrović, (1884–1967), poznati književnik
koji je u periodu do Prvog svijetskog rata održavao žive veze s Bosnom i Hercegovinom
i jedno vrijeme živio i radio u Sarajevu. 34 Stijepo Trifković je bio sveštenik
i nacionalni radnik. Otac je rano preminulog studenta Vladimira na čijoj je sahrani
Kočić održao protestni govor. 35 Jovan Cvijić (1865–1927) je jedan od najznačajnijih
srpskih naučnika. Bavio se geografijom, antropogeografijom, etnologijom i dr.
sličnim disciplinama. S Kočićem se dopisivao i upućivao ga u etnografski rad. 36
Svetozar je Svetozar T. Zrnić. 37 Lepa – Leposava Vukmanović (1897–1975)
je sestra Kočićeve supruge milke koju je od šeste godine Milka uzela k sebi. 38
Vrga je kotarski predstojnik iz Prijedora koji je napadnut u prvom broju Kočićeve
Otadžbine (nazvan je „malim čovječuljkom i bivšim vakmajstorom). 39 Simo Eraković
(1872–?) je Kočićev drug sa studija u Beču, kasnije pravnik i politički radnik.
Kao poslanik u Bosanskom saboru bio je Kočićev saradnik. 40 Prilikom cenzurisanja
precrtano. 41 Stevo Stefanović, je bio saradnik Bosansko-hercegovačkog glasnika
i Srpske riječi. 42 Risto Radulović (1880–1915) je bio publicista i političar.
Uređivao je listove Narod i Pregled. Umro je u austrijskoj tamnici za vrijeme
Prvog svjetskog rata. 43 Mitar Dabović je banjalučki trgovac. 44 Danilo
Dimović, (1875–1910) je sarajevski advokat koji je zastupao Kočića na sudu. 45
Dušan Vasiljević, (1870–1951) po zanimanju advokat, bio je potprijedsednik Srpske
narodne organizacije. * Ministrovi štićenici, aluzija na uplitanje ministra
Burijana prilikom osnivanja organizacije. 46 Vasilije–Vaso Kondić (1868–1909),
novinar i književnik, bio je prvi urednik banjalučke Otadžbine. Zatvaran je kao i
Kočić i po izlasku iz zatvora ubrzo umro. 47 Milan Savić (1845–1930) je
tada poznati vojvođanski književnik, koji je pisao veoma mnogo (ima više od 20
knjiga), bio sekretar Matice srpske i urednik Letopisa. Održavao je veze i dopisivao
se s mnogim srpskim književnicima. 48 Gliša Elezović (1879–1960) je filolog
i istoričar koji se najviše bavio proučavanjem i izdavanjem turskih izvora za našu
istoriju. 49 Marko Maletin (1890–1968) bio je novosadski profesor, sekretar
Matice srpske, urednik Letopisa, upravnik novosadskog Narodnog pozorišta i Vojvođanskog
arhiva. 50 Aleksa Šantić (1868–1924), poznati mostarski pjesnik koji se
dopisivao s Kočićem. 51 Svetko je Svetozar Ćorović (1875–1919) , kao i Šantić,
poznati mostarski književnik, koji se bavio politikom i nacionalnim radom, bio
poslanik Bosanskog sabora, kao i Kočić. 52 Jovan Skerlić (1877–1914), srpski
književni istoričar i kritičar. Pisao je o Kočićevim pripovijetkama, Kočića podržavao
i sa njim se dopisivao. 53 Živojin Perić (1868–1953) bio je pravnik i političar
i vrlo plodan pravni pisac.. 54 Tihomir R. Đorđević (1868–1944) je poznati
srpski etnolog. 55 Petar Mirković, (1855–1935) bio je upravitelj škole u
Zenici, a bavio se sakupljanjem narodnih umotvorina i pisanjem pripovijedaka i etnografsko-folklornih
napisa. 56 Živko Nježić, (1879–1914) bio je advokat i, kao i Kočić, poslanik
u Bosanskom saboru. 57 Kosta Majkić, (1873–1952) bio je narodni poslanik
u Bosanskom saboru (za Bosansku Krupu i Cazin) i prišao kasnije Kočićevoj grupi. 58
Slobodan je Kočićev sii, rođen septembra 1910. godine. Bio je kratkog vijeka (umro
1913). Njegova smrt je Kočića veoma teško pogodila i doprinijela njegovoj bolesti. 59
Jevto Dedijer (1879–1918) je bio činovnik Zemaljskog muzeja u Sarajevu i profesor
geografije na Beogradskom univerzitetu. 60 To je Simo Eraković. 61
Uroš Krulj (1875–1961) Mostarac, ljekar i narodni poslanik u Bosanskom saboru, koji
je bio oženjen kćerkom Pere, najstarijeg brata A. Šantića. Osnivač i vlasnik lista
Narod u Mostaru, kasnije u Sarajevu. 61 Dimitrije Vasić, (1880–1964) bio
je činovnik u Velikom upravnom savetu. Kasnije je postao poslanik (pripadao je
Dimovićevoj grupi). 62 Aleksa Filipović, knjigovođa, bio je Kočićev pristalica. 63
Milutin Jovanović, takođe bio je pristalica Kočićev iz Žepča. 64 Laza Popović
(1877–1945), lekar i književnik, bio je urednik Brankovog kola u godinama pred
Prvi svijetski rat, poslije Paje Markovića Adamova i Milana Budisavljevića. 65
Vladimir Ćorović (1885–1941) je poziati istoričar. Napisao je veliki broj studija
iz književne i političke istorije. Kočićev rad je dobro poznavao. 66 Đorđe
Čokorilo, učitelj i književnik, jedan je od urednika Srpske riječi. 67 Stijepo
Kobasica (1882–?), novinar i publicista. Godine 1905. postao je direktor Srpske
riječi i protjeran je 1906. zajedno sa Kočićem iz Sarajeva. 68 Vida Vranješević
je bila „usvojenica" Kočića. Nju je Kočić uzeo, kao osmogodišnju djevojčicu, iz
sirotišta Kola srpskih sestara i školovao. 69 Jovo Karanović je bio činovnik
u beogradskoj Duševnoj bolnici u kojoj je bio smešten i gde je umro Kočić. 70
Mara Vranješević je sestra Vide Kočićeve „usvojenice", koja je živjela u Beogradu. 71
Vuko Mišković je Kočićev drug pz djetinjstva, koji je živio u Beogradu. 72
Kašiković traži nekrolog o Vasi Kondiću koji je umro 20. jula po st. 1909. On
takođe traži od Kočića da produži Cviku i Duruta, što znači da je ta tema još
bila aktuelna. 73 Kašiković nije uspio da odgovori Kočića od pokretanja novog
časopisa, ali su i dalje ostali dobri odnosi među njima. I pored pokretanja Razvitka,
Kočić je od početka 1910. član redakcionog odbora Bosanske vile i u prvom broju
javlja se odlomkom „Ratkovo se zaracilo". 74 Milan Grčić pisao je književne
prikaze u Razvitku, Savremeniku, Bosanskoj vili i nekim drugim listovima. 75
Dimović je branio Kočića i pjesnika Jovu G. Popovića (jula 1907) zbog letka protiv
poglavara Alborija, ali ne i na suđenju u oktobru 1907, zbog zaplijenjenih stvari
u Otadžbini. Pošto se za to suđenje nije mogao naći advokat, sud je odredio za branioca
po službenoj dužnosti sudiju dr Milivoja Simića. Istražni zatvor u koji su Kočić
i Kondić stavljeni, upravo pred ovo suđenje, bio je potvrđen i od viših sudova pa
su tim povodom uslijedili brojni telegrami iz Banje Luke o kojima ovdje govori
Dimović. 76 Iz Srpskog kluba istupio je prvi Simo Eraković zbog sukoba s
dr U. Kruljem pri glasanju o dopustu poslanika dr J. Dedijera, za koga se tvrdilo
da nije bolestan, pošto kao docent drži predavanja na Univerzitetu u Beogradu.
Suprotno stavu Srpskog kluba, Eraković je glasao protiv odobravanja dopusta Dedijeru,
i tim izazvao Krulja. 77 Ivančevićev sastav je vjerovatno objavljen u Volji
1928, str. 342–3 kao listić. iz arhive pok. Petra Kočića". 78 Svetozar Milošević,
trgovac rodom iz Banje Luke, živio je u Trstu. I Kočić je poslije aneksije pomišljao
da preko Trsta i Soluna prijeđe u Srbiju 79. Od dvije pripovijetke koje
je od Kočića primio Skerlić je za Srp. knjiž. glasnik zadržao „Kroz Zmijanje" a
„Vukov gaj" ustupio kalendaru Vardar. 80 Osman Đikić (1879–1912), pjesnik
i javni radnik, sekretar kulturnog društva Gajret. On je na ustuk hrvatski orijentisanom
muslimanskom listu Beharu (1900–1910) namjeravao pokrenuti petnaestodnevni porodični
list za muslimane pod imenom 3ora, svoju namjeru nije ostvario, pa je pokušao
da u tom smislu deluje kroz list Gajret. – Musavat, nedjeljni politički list (1907–1911),
organ Muslimanske narodne organizacije, izlazio u Mostaru a zatim u Sarajevu. 81
Kočić nije sarađivao ni u jednom književnom almanahu (za 1910. i 1911. g.) koje
su spremali i izdali Jovan Dučić i Milan Ćurčin. 82 Dr Jevto Dedijer (1879–1918),
jedno vrijeme činovnik Zemaljskog muzeja u Sarajevu, a od 1910. docent za geografiju
na beogradskom Univerzitetu. Objavio je više naučnih radova u Akademijinim izdanjima.
Dimitrije Mitrinović (1887–1953), pjesnik i književni kritičar, začetnik modernizma
u srpskoj književnooti. Od 1907, pomagao Kašikoviću u uređivanju Bosanske vile. 83
Dr Risto Jeremmić (1869–1952), ljekar i istoričar. 84 Dr Nikola Stojanović
(1880–1964), advokat i političar, član Jugoslovenskog odbora, u Bosanskom saboru
jedan od vodećih članova grupe oko Naroda. Objavio je više političkih rasprava. 85
Golub Babić (1824–1910), krajiški vojvoda, učestvovao je u Doljanskoj buni 1858,
a u ustanku 1875–1878. bio jedan od najboljih četovođa i komandanata u zapadnoj
Bosni. 86. – Tanasije Dakić, profesor u Sarajevu. 87 Jovan Tanović,
saradnik „Politike". Sa Dimitrijem Stefanovićem administratorom istog lista, finansirao
izdanje treće Kočićeve knjige „S planine i ispod planine" (1905) 88 Stevo
Jelača, profesor, saradnik zagrebačkog Srbobrana. 89. Veliki udar pretrpio
je Kočić smrću trogodišnjeg sina Slobodana, u novembru 1913, poslije čega se bolest
naglo razvijala. Brat Ilija ovim pismom izražava tugu nad tim neprežaljenim gubitkom. 90
Ovo pismo piše Ilija Kočić po povratku iz Beograda, gdje je sa Milkom Kočić i
dr D. Vasićem smjestio brata u Duševnu bolnicu. Iz Sarajeva se Milka Kočić, poslije
ozdravljenja sestre Leposave, vratila u Beograd i tu ostala nekoliko mjeseci.
|